— 20 — 



storiens område, utan till pathologien, så är det nu en gång 

 antaget såsom en plägsed att göra detta fenomen till ett före- 

 mål för naturforskarnes undersökningar, och då äfven de svarta 

 varieteterna torde böra räknas till samma slags företeelser, torde 

 följande fall ej sakna intresse. 



Förliden vår '1853 fångades vid en egendom här vid sta- 

 den en alldeles kolsvart hare (Lepus borealis), jemte en vanlig 

 grå bä°ge ungar, och tillhörande samma »kull». De förvarades 

 i en bur ute på gården och voro hanne och hona. Fram på 

 hösten framfödde den svarta honan en alldeles svart unge, 

 som likväl dog. Mot vintren undergick den grå hannen den 

 vanliga färgförändringen, och blef hvit, men systren förhlef 

 svart, utom att några ljusa hår voro spridda här och der i 

 pelsen. Ett af tvenne: antingen framfödas alltid svarta ungar 

 af svarta mödrar, men dö då också merendels, ty ehuru i 

 Småland och östra Sverige äfvensom i Ryssland de svarta ha- 

 rarna lära förekomma oftare, så har jag på Dalsland och i 

 Wermland, h. e. i vestra delen af medlersta Sverige, aldrig 

 hört någon, allt från min barndom, som sett denna varietet; 

 eller ock framföda svarta mödrar vanligt färgade ungar, 

 då den nu anförda händelsen skulle höra till sällsynlhe- 

 terna. Ett tredje fall gifves väl, alt nemligen svarta mödrar 

 framföda än svarta än grå ungar, men då skulle de svarta 

 hararna här oftare träffas, så vida man ej får antaga, att den 

 omnämnda honan varit den enda i en stor del af landet under 

 en längre tid, ty med dessa djurs starka produktivitet, skulle 

 ej många svarta individer behöfvas, för att inom ett decen- 

 nium frambringa en ganska respektabel samling af svarta harar. 



För några dagar sedan observerades här vid staden en 

 helt hvit fogel, som äfven snart fångades i utsatta donor, och 

 befanns vara Turdue pilaris (?). — Endast fyra fjädrar på ryg- 

 gen äro mörka och dessa bilda, eget nog, ett något snedt kors 

 ungefär sålunda: , / , — För öfrigt är fogeln snöhvit med en 

 svag rost-gulaktig anstrykning på underlifvet, vaxgul näbb 

 och ben. Så färgad är han bland de skönaste foglar man 



