— 23 — 



ledonerna icke är afslutadt med dess bildning i corona, utan 

 fortväxer. 



Mohl anmärker emedlertid sjelf, att hos den enåriga di- 

 cotyledon-stammen — som ligger till grund för den nämnda 

 jemförelsen — äro de till de högre bladen gående kärlknippena 

 med sin nedre del inskjutna emellan de äldres bast och ved, 

 hvarvid de yngres ved sammanväxer med de äldres; veden 

 blir alltså tjockare i nedre ändan af stammen och får en ko- 

 nisk form. Hos Palmerna deremot äro de yngre kärlknippenas 

 nedre delar aldrig inskjutna emellan de äldres bast och ved, 

 utan ligga isolerade i stammens cellväf, närmare periferien än 

 de äldre knippena. Kärlknippena visa heller icke någon aflag- 

 ring af nya delar vid de äldre, utan stanna för alltid på sin 

 en gång vunna utvecklingsgrad. Att palmstammen blott obe- 

 tydligt fortväxer i tjocklek förklarar Mohl deraf, alt kärlknip- 

 penas nedre ändar ofta hafva en utomordentlig finhet. Hos Mo- 

 nocotyledoner deremot, såsom Dracaena, der kärlknippena nedtill 

 få en starkare utveckling, der fortväxer också stammen i tjocklek. 



Alla nyare undersökningar af Monocotyledonernas stam 

 synas hvila på den af Mohl lagda grundvalen, och den af ho~ 

 nom gifna förklaringen af de olika organsystemerna. Schleiden 

 anser den hufvudsakliga skillnaden emellan Monocotyledonernas 

 och Dicotyledonernas stam ligga uti de förras afslutade, de 

 sednares fortväxande kärlknippen. Anordningen i det hela sy- 

 nes han härleda derifrån, att kärlknippena hos Dicotyledonerna 

 äro oftast ställda i en enda krets, stundom, såsom bos Nyctagineer 

 och Piperaceer i flera; hos Monocotyledonerna spridda eller 

 ställda i flera kretsar. 



Innan jag öfvergår till en granskning af riktigheten af 

 dessa åsigter om organsystemenias betydelse och den deraf 

 beroende förklaringen af den monocotyledona stammen, skall 

 jag först fästa uppmärksamheten vid ett lager, som i de flesta 

 fall torde vara alldeles förbisedt, eller åtminstone ingenstädes 

 blifvit tillerkänd! den vigt, det eger för stammens utveckling 

 och deraf ufven för de olika delarnas förklaring. 



