— 67 — 



Elfdahls härad erbjuder i allmänhet för mineralogen föga 

 anmärkningsvärd*. Endast ett berg gör härifrån undantag, 

 nemligen Horrsjöberget i Ny socken, och torde detta derföre 

 förtjena en närmare skildring i hänseende till dess mineralo- 

 giska samt geognostiska förhållanden. 



Horrsjöberget ligger ungefär I i mil i vester från Klar- 

 elfven, samt i mil i norr från sjön Brevisten, i den berg- 

 sträckning, som bildar högsta ryggen af landet emellan Klara 

 elf och Wägsjöforss bruks vattendrag i Fryksdahls härad. Ber- 

 get är i sig sjelft icke serdeles högt, ehuru det har högt läge. 

 Dess längd är ungefär \ mil, samt bredden vid pass hälften af 

 längden. Sträckningen går från S.S.O. till N.N.V., det är pa- 

 ralelt med allmänna bergsträckningen i Elfdahls härad. 



Horrsjöberget består af hyperstenfels och himmelsblå 

 qvartzfels samt af hvit glimmerskiffer. I hyperstenfelsen upp- 

 träda större massor och gångar af en bergart, hvilken består 

 af grönt hornblende, en hvit fältspatsart, svart glimmer och 

 brunröd granat. Hyperstenfelsen intager ungefär hälften af 

 berget; den himmelsblå qvartzfelsen andra hälften, öfvergående 

 i södra och norra ändarna till hvit, stundom blå glimmerskiffer. 



Qvartzfelsen i Horrsjöberget är i större eller mindre grad 

 tjockskiffrig, stundom till utseendet helt och hållit massformig. 

 Den bildar flera små, från hvarandra skilda kullar, hvilka, i 

 skarp begränsning, ligga omgifna af liyperstenfelsmassorna. Denna 

 skarpa begränsning emellan de båda olika bergarterna är tyd- 

 ligt synbar vid östra och vestra sidorna af sådana små him- 

 melsblå qvartzfelskullar. I norra och södra ändarne af dem, 

 öfvergår qvartzfelsen i glimmerskiffer, och denna torde i sin 

 ordning öfvergå i allmän rödaktig grof gneiss. Qvartzfelsens 

 vackra, himmelsblå färg härrörer från inblandning af kyanit, 

 hvilken är bladigt fördelad i qvartzmassorna och meddelar åt 

 dem (stundom tillika med hvit glimmer) benägenhet till tjock — 

 skiffrighet, eller egenskapen att falla i tjocka bänkar. Kyaniten 

 utskiljer sig ofta ren, isynnerhet |)å sådane ställen, der rutil 

 finnas i större körtlar. Den rent utskilda kyaniten har vid 



