— 401 — 



stapelstadsvigt. Uti K. fullmakten för Riks-Guardien Hans 

 Weiler att justera vigterna af d. 12 Mars 1634 synes likale- 

 des vara föreskrifvet, att 16 lispund vikt. vigt (Skålpundewicht, 

 Bismarwicht) skola hålla 1 skeppund stapelstadsvigt (Stockholms 



Wågewicht). 



Man skulle således vara benägen till den slutsats, att jern- 

 vigten eller, som den numera heter, stapelstadsvigten varit oför- 

 ändrad, åtminstone från början af 17:de århundradet, och att 

 vikt. vigtens likare under förra f af samma århundrade undergått 

 ändringar, men att man år 1667 återställde vikt. skålpundets 

 fordna vigt, så att det åter kom att utgöra £ mark stapelstads- 

 v ;»t om icke en annan omständighet gåfve all anledning att 



O 



misstänka, att i sjelfva verket tillgått helt annorlunda. 



Jag har i det föregående haft tillfälle omnämna Stjern- 

 hjelms stora förtjenster att till framtida rättelse hafva förfärdi- 

 gat noggranna likare för längdmåttet, h vilket ock hufvudsakligen 

 deri^enom bibehållits oförändradt ända hitintills, äfvensom att 

 kafva bragt kannan till jemt T V kubikfot eller 1 00 kubikdec.tum. 

 Stjernhjelm stannade dock ej vid dessa åtgöranden. Han in- 

 så» ganska riktigt fördelen af ett samband äfven mellan mått 

 och vigt, och uppgjorde ett eget system härutinnan, som dock 

 tyvärr hvilade på felaktig grund Han synes nemligen icke 

 hafva fotat sitt system på egna cxperimenter, utan på andras 

 uppgifter, dem han råkat erhålla till en del mycket felaktiga, 

 hvarföre ock hans system ledde icke allenast icke till det der- 

 med åsyftade ändamålet, utan tvärtom till mycken oreda, som 

 varade icke mindre än omkring 70 år. 



Han antog såsom facta: 

 1:o) Att 1 svensk fot eller * svensk aln var lika med 1 forn- 



romersk fot, och således att 1 svensk kubikfot var lika 



med en forn-rornersk kubikfot eller amphora; 

 2:o) Att 1 amphora färskt (»frisch») vatten vägde 80 forn- 



romerska skålpund, hvilka, som bekant är, deltes i 1 9 uns 



ä 8 drachmer; 



o i. 



Öfvers. af Kongl. Vet.-Åhad. Fårh. Arg. 11. N:o 3. 



