— 104 — 



olik den nuvarande; att den n. v. kannan i nära 900 år 

 varit oförändrad och utgjort T V kubikfot, men att sannolikt 

 Stjernhjelm bragte den derhän ifrån ett något större malt, samt 

 slutligen att skålpundet äfven varit oförändradt från medlet af 

 1600-talet, då Stjernhjelm något ökade dess vigt för att in- 

 passa detsamma i sitt system, från den storlek hvarvid det 

 sannolikt i långliga tider tillbaka hållit sig. 



Af det anförda torde dock derjemte — oaktadt jag här 

 sorgfälligt undvikit den labvrinth, hvari man råkar, då man 

 vill efterspana de olika måtten och mätningssätten vid motta- 

 gande och afleverering af spanmål m. m å olika tider och 

 orter, de olika vigterna för jern, koppar m. m. å olika platser 

 o. s. v. — svnas, huru nödigt det är att hafva ett oupplös- 

 ligt samband mellan längd-, yt- och rymdmåttet, deraf det na- 

 turligaste onekligen är det, då ytmåttets enhet är qvadraten 

 på längdmåttets enhet, och rymdmåttets enhet är kuben på 

 samma län^denhet, i hvilket fall ock allenast en likare för måt- 

 ten erfordras och böra finnas, nemligen den för längdmåttet, 

 samt att det af ven är nödvändigt att hafva en likare för vig- 

 ten. Det är ock ur dessa skäl som Akademiens kommitte- 

 rade — dit jag hade äran räkna mig — för afgifvande af ut- 

 låtande rörande rikets mått och vigt, tillstyrkte Akademien att 

 i sitt till Kongl. Maj:t nyligen afgifna underdåniga förslag till 

 stadga angående rikets mått och vigt föreslogo så väl nämnde 

 princips antagande i afseende å sambandet mellan längd-, yt- 

 och rymdmåttet, som de mest rigurösa föreskrifter i afseende 

 å likarne för foten och skålpundet. 



Slutligen torde ock detta lilla föredrag kunna föranleda 

 en eller annan, som möjligen kunde påträffa äldre svenska mått 

 och vigter, att rädda dem från förstörelse eller glömska». 



