— Hl — 



nomen nostro generi fingere cogor. Ad Halopeltidem itaque per- 

 tinet Rh. australis Sond. cum descriptione speciei et generis a 

 me loc. cit. dala. In Acropeltide vero, cujus Acr. chilensis 

 unica mihi cognita species, fröns tota interiör filis elongatis con- 

 texta videtur; in medio frondis fila magis longitudinalia, fere 

 coslam immersam formanlia, in reliqua p3rte magis transversalia 

 et ab una ad alteram paginam transeuntia. Hsec fila interiora 

 in fila verticalia brevissima strati exterioris, muco solidescente 

 involuta, abeunt. Pelta, in utraque pagina infra apicem elevala, 

 conslat filis verticalibus magis evolutis et laxiori muco cohibitis, 

 inler quae sphaerosporas magnas cruciatim divisas vidi. Quoad 

 locum in Systemate Acropeltis adhuc dubium manet; forsan prope 

 Grateloupiam disponendum? Ne itaque confundantur Acropeltis, 

 Halopeltis Acrodisci et Acrotyli species — omnes exteriore forma 

 fruclificationis mire convenientes, habituque similes, struclura 

 autem diversissim<e — probe observandum. 



2. Fossilt Os pelrosum af en stor Hval-art. — 



Hr Magister Mathesius i Skara hade till Hr A. Retzius öfver- 

 sändt ett mycket eget bildadt os petrosum vägande 7 i uns, samt 

 '12 centimeter långt, 4^ centim. bredt på midten, af halfmån- 

 formig skapnad, med flere gropar och hål, af hvilka ett i den 

 smalare ändan var genomgående, troligen för 7:de nerfparet. 

 Inuti kunde man se runda böjda kanaler äfvensom en öppning 

 till snäckan. Benet var, ehuru sönderslaget, vid upptagningen 

 dock väl bibehållet. Det hade blifvit chemiskt undersökt af 

 Artis veterinariiB Adjunkten Forssell, och befunnet innehålla qvar 

 såväl benbrosk, som kalksalter. Magister Mathesu berättelse om 

 fyndet lyder som följer: 



»Ar 1853 i April månad träffades nära Kinnekulle detta 

 ben jemte några flera, äfven fossila — eft af de senare lärer 

 haft mycken likhet med det i Prof. Nilssons Skandinaviska Fauna 

 öfver Däggdjuren p. 640 och fig. 3 upptagna ben, men var ej 

 fullständigt; då jag visade bonden, som uppgräft dessa ben, an- 

 förda pagina, pekade han genast på nämnda figur och dess högra 

 sida samt uppgaf, att detta benstycke var ungefär 3 ä 4 tum 

 långt och i tum tjockt. Endast labyrinten tillvaratogs, de öf- 

 rige hade bonden och hans folk sönderpackat samt användt jemte 

 närliggande ,^iu? hll fyllning vid en kalla icbyggnad. Stället, 



