— 152 — 



ttis. År 1842 återförde Macquart (Dipteres exotiques nouveaux 

 ou peu connus, T. II, Part. 11, p. 1 8, Tab. III, fig. 3) den ifråga- 

 varande arten tiil det af Latreille bildade slägtet och kallade den 

 Specomyia vittata, ,samt afbildade hanen, och angaf dess köns- 

 skillnad, efter ett Georgiskt exemplar i Pariser-museum. En figur 

 derpå iir dessutom lemnad i Ed. 3 af Cuviers Régne animal, 

 les Insectes, pl. 175, f. 2. Allt detta rör den amerikanska 

 arten, och anda dittills ansågs slägtet endast tillhöra nyss- 

 nämnda verldsdel. 



Sedermera har en art deraf blifvit anträffad på tre stäl- 

 len inom Europa, nemligen nära Wilna af S. B. Gorski, vid 

 Christiania af L. Esmarck och enligt dennes uppgift äfven af 

 Siebke, samt senast i Finland af E. Bonsdorff. Gorski beskref , 

 och afbildade år 1852 (Analecta ad entomographiam provin- t 

 ciarum occidentali-meridionalium imperii Rossici, Fasa 1, p. 

 170 — 174, Tab. 1, fig. 1) den af honom funna hanen med det 

 nya namnet Tyzenhauzia vespiformis, ehuru han sjelf synes 

 hafva förmodat slägtets identitet med Sphecomyia, enär ingen 

 annan skillnad förefanns, än att dennas antenn-seta, enligt La- 

 treille, tvärtemot förhållandet hos alla flugdr, skulle utgå från 

 andra leden, en uppgift, som måste hvila på något misstag, så 

 mycket heldre som hvarken Wiedemann eller Macquart deruti 

 instämmer. Den senare beskrifver tydligt setans vidfästning på 

 tredje leden. y 



Sedan jag kommit i tillfälle att undersöka så väl en af ' 

 Hr Esmarck langad hona, som båda könen af Hr Bonsdorff 

 tagna i parning, hanen till mig benäget öfverlemnad, har jag' 

 ej blott vunnit full visshet om desammas överensstämmelse 

 sinsemellan och med Gorskis väl beskrifna och afbildade exem- 

 plar från Lithauen, utan äfven om deras plats såsom art af 

 slägtet Spliecomyia. Då detta lika utmärkta som sällsynta insekt- 

 genus sålunda blifvit funnet både på östra och vestra sidan i 

 de till Sverige närmast belägna länder, torde det vara mer än 

 sannolikt, att det äfven tillhör vår fauna, hvarföic det så mvc- 

 ket snarare här synes förtjena en närmare granskning. Huru 



