_ 179 — 



åstadkomma en ännu större mångfald och omvexling bland 

 Sina produkter, behöfde Han ej framalstra någon ny, eller 

 någon från de öfriga fiskarna väsendtligt afvikande djurform. 

 Det var nog att Hans »varde», med hänseende på den flundre- 

 artade fisken, häntydde på, att denna fisk skulle tillbringa sitt 

 lif på den ena kroppssidan, och på höjden utveckla s.g, för 

 att derigenom slutligen plogjerns-lik kunna uppfylla sin be- 

 stämmelse. För att flundran måtte få denna lika egendomliga 

 som underbara kroppskonstitution, behöfde detta »varde» endast 

 vara nedlagdt i fröet till denna fisk; sedan blef det väl ljuset, 

 som i väsendtligaste män bidrog till fulländandet af den bygg- 

 nad fisken slutligen erhöll. Då fisken i sitt sätt att röra s.g, 

 för att få ena sidan nedåtvänd, gaf sig en sned rigtn.ng, drog 

 sig det öga, som låg på den redan nu något nedåtvända sida, 

 mot ljuset. Och i samma mån som fiskens lutning åt sidan 

 blef allt större, i lika mån fortgick en sådan dragning, för att 

 omsider blifva så fullständig, att ögonen helt och hållet komma 

 att ligga på den mot ljuset vända sidan. Men för att en så- 

 dan förändring skulle kunna försiggå med de kroppsdelar, som 

 blefvo utsatta för densamma, var det nödvändigt att den kom 

 att inträffa under djurets spädare ålder, innan någon mera ut- 

 sträckt och betydligare förbening egt rum i de delar af kra- 

 nium, som isynnerhet voro föremål för en sådan omgestaltning. 

 Hvad tydningen af ett och annat af de i hufvudet före- 

 kommande benen 'beträffar, torde måhända, isynnerhet som mina 

 materialier ej varit så särdeles talrika, en och annan felaktig- 

 het förefinnas; men dessa förändra dock ingenting i sak och 

 böra med lätthet kunna rättas af den, som vill fortsätta mina 

 undersökningar. 



Innan jag slutar denna lilla uppsats, anser jag mig böra 

 nämna några ord om ett par andra (lundre-arter, hvilka jag 

 erhållit här i Bohusläns skärgård, och hv.lka jag nu har fram- 

 för mig, isynnerhet som äfven de i ej ringa mån bekräfta 

 hvad som ofvan blifvit yttradt. 



