— 1 80 — 



Den ena är ett 280 millim. långt exemplar af Skrubb- 

 skäddan (Platessa flesus auct. nov.). men venstervändt, således 

 de äldre författarnes Pleur. passer vel flesoides Pont. För 

 att visa hur obetydligt omfång forskarens blick kan öfverskåda, 

 vill jag endast nämna, att den högervända (den normala) Skrub- 

 ban af de äldre författarne icke allenast ansågs såsom egen 

 art vara skiljd från den venstervända, utan just derföre, att de 

 hade ögonen på olika sidor, fördelade man Skrubban på tvenne 

 olika fiskslägten. 



Den andra är ett 145 millim. långt exemplar af Rhom- 

 bus maximus, hvars hufvud är fullkomligt lika gestaltadt som 

 den figur utvisar, hvilken finnes i Yarrells History of British 

 fishes, second edition, pag. 333, och hvilken figur föreställer 

 hufvudet af en Rhombus vulgaris, med »a malformed head», 

 som fångats i närheten af Devonport, 1835. 



Båda dessa fiskar tyckas utvisa, att en flundre-artad fisk, 

 då den genom någon tillfällighet eller missbildning får sina 

 ögon ställda på ett från det typiska (sedan fisken är utbildad) 

 afvikande sätt, kan blifva i stånd att simma på hvilkendera 

 sidan som helst. 



Den förstnämnda afviker ej i något annat från en vanlig 

 Skrubba, hvod kroppsbyggnaden beträffar, än derutinnan, att 

 ögonen m. m. kommit att li?ga pä den venstra sidan. Men 

 hvad färgen vidkommer är den i hög grad olika; ty då man 

 undantager den på högra sidan hvita nosen, är färgen å hela 

 denna sida nästan fullkomligt så mörk som på den venstra. 

 Man skulle väl kunna invända, då jag nu vågar säga, att denna 

 fisk äfven någon gång följt sin inre, ursprungliga bestämmelse 

 att röra sig med högra sidan uppåt, att färgen på den högra 

 sidan ej talar så mycket härför, alldenstund den högra sidan 

 egentligen skulle varit mörk, och att det derför ej är så un- 

 derligt, att den bibehållit denna färg; men det är min öfver- 

 tygelse, att just denna färg, jemte de i huden öfverallt kring- 

 spridda benknölarna, hvilka ofvan äro nästan lika talrika på 

 den högra som på den venstra sidan, är tillräckligt talande 



