— 482 — 



aktiga hudknölarna, hvilka både till antal och storlek äro myc- 

 ket utbildade på den högra sidan, samt knappt märkbart afvi- 

 kande från samma å den venstra. Hvad den högra sidans 

 färgfördelning vidkommer, torde ett förhållande förtjena anföras, 

 som der är särdeles tydligt markeradt, å den venstra deremot 

 högst otydligt, nemligen att fyra svartbruna band sträcka sig 

 tvärs öfver fiskens hela sida. Såväl bakom som framom dessa 

 band är den mörka färgen ej så reguliert samlad, men det 

 hela synes antyda, att äfven denna art af slägtet Rhombus är 

 försedd med ett antal (kanhända samma) tvärband under sin 

 första period. 



Alt ryggfenan, såsom vår figur utvisar, ifrån att endast 

 nå fram till ögats bakkant, slutligen med fiskens tillväxt går 

 långt framom ögat, ja, ända till öfverkäksbenens baser, sker 

 ej derigenom, att nya, ej förutvarande fenstrålar (jemför strål- 

 antalet i rygg- och anal-fenorna hos de båda omhandlade 

 exemplaren af Rh. vulgaris!) och dithörande interspinalben 

 uppkomma framom det redan tillstädesvarande. Det sker ge- 

 nom det enkla medlet, att interspinalbenen tillväxa på längden, 

 samt fälla sig nedåt och framåt, så att främsta strålen forme- 

 rar mot sitt interspinalben vid pass en rät vinkel, i stället för 

 att de till en början föllo i en rät linia. Det samma kan äf- 

 ven sägas om analfenan. 



Att kroppen från att vara helt låg, slutligen får en så 

 betydlig höjd, är icke blott en följd af nyssnämnda bens och 

 strålars snart nog tilltagande i längd; det härleder sig tvifvels- 

 utan ock från ryggkotornas såväl bakre som främre benutskotts 

 allt mer och mer tilltagande i längd, särdeles under fiskens 

 första utvecklingsstadier. 



Vi hafva nu i korthet genomgått de vigtigaste momen- 

 terna af flundrans utveckling, och stanna, af ofvan anförda skäl, 

 vid det lika intressanta som otvifvelaktiga resultatet, att flun- 

 dran i allt väsendtligt liknar en torskartad fisk, innan hon, 

 för att vara mest passande för sin bestämmelse, af naturen 

 nedlägges på sin ena kroppssida. Alt munnens läge ej föran- 





