— 189 — 



Genom formeln (1) fås B = 89° 50' 4."37 eller dess supplement, 



» » (2) » = 89 50 6, 14 » » » 



» ZEcns Tabeller » = 89 50 O, 13 » » » 



De verkliga felen äro således resp. = li,"03; I2,"3i; 1 2, "32, 



hvilket alltför mycket afviker från den precision, som bruket 



af tabeller med 7 decimaler bör medföra.» 



3. Kort öfversigt af Sveriges Delphax-arter. 



— Hr Bofiejian anmälde en af Studenten Hr C. Stål författad 

 uppsats, af följande innehåll: 



»Bland de slägten, som räknas till Fulgoridernas familj, 

 torde knappt något vara mindre noga kändt af de flesta för- 

 fattare än slägtet Delphax. Jag önskade derföre, att detta 

 lilla försök till de svenska, hvilket är nästan detsamma som 

 alla kända, arternas utredning och beskrifning på ett ställe 

 måtte vara till någon nytta. Förut vill jag i korthet genomgå, 

 hvad i ämnet blifvit skrifvet, serdeles med afseende på de 

 svenska arterna. Linné kände ingen hithörande art; först Fa- 

 bmcius beskref några sådana och förde dem till Fulgora, in- 

 nan han uppställde sitt genus Delphax. I Systema Rhyngo- 

 thorum upptages häraf tio arter, hvaraf likväl fyra bortgå, så- 

 som ej, efter nyare åsigter, hörande dit; af de återstående sex 

 äro tre, hvilka Fallen med rätta förenar såsom en art under 

 namnet dispar, men de öfriga tre äro goda arter, ehuru den 

 ena, nemligen minuta, är något omtvistad. Germau för den 

 till sin lineola, men jag biträder heldre Zetterstetvts åsigt. en- 

 ligt hvilken den hör till guttula, hvilket namn den får bära, 

 till dess det blifvit utredt, hvilken art Fabhicius menat. Fallen 

 beskrifver under Delphax fem arter såsom svenska, deribland 

 en ny och en som numera räknas till ett annat slägte; Zet- 

 terstept tillägger en i Sverige förut ej funnen, likväl be- 

 skrifven, art. Men det är isynnerhet Bodeman, som riktat 

 vår Fauna med hithörande arter. Uti olika afhandlingar be- 

 Öfvers. af Konr/l. Vet.-Akad. Förh. Arg, 11. N:o 7. 2 



