— 257 — 



kallade båthus, der helt nära invid man linner en af bibe- 

 hållna stenmurar fordom gjord inhägnad, som synes hafva va- 

 rit ett åkergärde; men som nu var under vatten, oaktadt vat- 

 tenytan var låg, och som efter ögonmått gaf anledning till den 

 förmodan, att Ralångens högsta vatlenhöjd i fordna tider varit 

 omkring 18 fot lägre än högsta vattenhöjden nu för tiden. 

 Med ledning häraf och med benäget biträde af fideikommisset 

 Stora Herrestads arrendator, Agronomen Forsh^ell, lyckades 

 det alt vid samma östra strand, omkring 60 famnar norr om 

 båthuset, få reda på en liten koniskt formad klippa, som man 

 för formens skull kallat Sockertoppen, hvilken nu var omkring 

 en aln öfver vattenytan, och på hvilken klippa gjordes en, ett 

 qvarter lång och några linier djup, horisontel uthuggning ut- 

 visande vattenytans dåvarande ståndpunkt. Allt delta för att 

 söka besanna den genast hysta tanken, att det är vattenytan 

 som stiger och faller, och att ön står stilla. Sedan dess är 

 Sockertoppsklippan ofta observerad och står den djupt under 

 vattenytan då ön säges vara sjunken. 



Den 30 September 1 852 såg jag ön ifrån landsvägen, 

 men hade ej tillfälle att närmare undersöka förhållandet; men 

 den 20 September innevarande år '1854. då ön åter var syn- 

 lig, undersöktes förhållandet, och befanns vattenmärket på Soc- 

 kertoppsklippan vara ett qvarter öfver vattenytan och ön Röd- 

 holmens mark likaledes vara ett qvarter öfver vattenytan, och 

 sålunda torde det kunna anses ådagalagdt, att det i så många 

 år omtalade fenomenet är beroende af vattenytans stigande 

 och fallande, och att ön år stillastående. 



Min roddare berättade, att på sjön Ralångens vestra sida 

 är en ö vid bondgården Ralingsås och en annan ö vid bond- 

 gården Fiskarehemmet, hvilka öar stiga upp öfver vattnet och 

 sjurika ned deruti på samma tider som detta inträffar med 

 den namnkunniga Rödholmen. 



Alt personer äfven af bildade folkklassen i så lång tid 

 kunnat påstå, att vattnets sjunkande ej är orsak till att ön sy- 

 nes, torde kunna få sin förklaring deruti, att marken vid Ka- 



