— 273 — 



förgäfves dervid eftersökt oxalsyra såsom varande en bildnings- 

 produkt. 



Då, enligt Bromeis, terpentinsyrans bildning jemte syrsätt- 

 ning af något kol och väte (såsom kolsyra och vatten?) ut- 

 gjorde ett hufvudmoment vid oxidation af terpentinoljan. un- 

 dergick likväl en sådan åsigt betydlig modifikation till följe af 

 Weppens *) sednare undersökningar. Denne kemist visade nem- 

 ligpn att såväl kolsyra som myrsyra förefanns uti den terpen- 

 tinolja, som varit utsatt för luftens inverkan, hvarjemte han 

 fann, att dessa båda syror (myrsyra och kolsyra) bildades, så- 

 väl då oljan behandlades med en blandning af surt kromsyradt 

 kali med svafvelsyra. som då den behandlades med en lösning 

 af blyättika, i hvilket sednare fall. syre med begärlighet upp- 

 togs ur luften. Vid behandlingen med blyättika uppstod tillika 

 en gul blyfällning, som, utkokad först med alkohol och sedan 

 med vatten, för att aflägsna inblandning af mekaniskt inblandad 

 lerpentinolja, gaf, efter sönderdelning med vätesvafla, upphof åt 

 en harzartad syra, hvilken med alkohol kunde utdragas ifrån 

 svafvelblyet samt vid långsam afdunstning afsatte sig uti hvita 

 kristaller, men deremot vid hastigare afdunstning bildade en 

 brun massa. På grund af elpmentaranalys å den kristalliserade 

 syran antogs dess sammansättning vara C ,8 H H 0'°, men denna 

 formel bekräftades ej genom bestämmelse af qvantiteten bas 

 uti något dess salt. För öfrigt angaf Weppen om denna syra 

 icke några andra förhållanden, än att dess alkohollösning fälles 

 såväl af vatten, som fäller de flesta metallsalter, men att fäll- 

 ningarne lösas af tillsatt alkohol. Jemför man den uti Weppens 

 uppsats anförda elementaranalysen, med den af Bromeis gjorda, 

 så kan man icke undgå att instämma uti Berzelii förmodan 

 om de båda syrornas identitet, oaktadt Weppen anser sin syra, 

 såsom skiljaktig ifrån Bromeis. Den enda omständighet, som 

 skulle gifva stöd åt denna Weppens förmodan, är fällningarne, 

 hvilka hans syra föranleder uti metallsaltslösningar, men då 



*) Ann. d. Ch. u. Pharm. XLI, 294; Berz. Srsb. afgifven 1843 

 sid. 300. 



