— 284 — 



skadt, likasom icke heller huru denna syra förhåller sig till 

 vattenfri svafvelsyra. Af salpetersyra löses terpentinsyran ganska 

 lätt och återfås oförändrad vid afdunstning. 



Upphettas den här ifrågavarande syran, terpentinsyran, så 

 sublimeras den utan att afgifva något kristallvatten. Redan 

 vid +400° kan man iakttaga att sublimation eger rum, ehu- 

 ruväl den då sker ytterst långsamt; men vid en högre värme- 

 grad sublimeras den fortare, dock alltid trögt. De kristaller i 

 b vilka hon dervid afsätter sig visa ett något olika utseende med 

 dem, hvilka man erhåller ur dess upplösning; hela skillnaden 

 är dock endast att kristallerna synas mera platta samt att alla 

 oktaederhörnen äro rakt afskurna. Dessa kristaller klyfva sig 

 lätt vid tryckning i två lika halfvor, jemt efter den största 

 genomskärningen. Vid +168° smälter syran, hvarefter den icke 

 vidare synes kunna sublimeras såsom oförändrad. Emellertid 

 synes hon icke genom smältningen hafva undergått någon för- 

 ändring, ty om man upplöser den vid 168° ä 170° smälta sy- 

 ran i vatten, så återfås hon vid afdunstning i den vanliga kri- 

 stallformen, hvilket äfven är händelsen med den syra, som su- 

 blimerat under lägre temperatur. Höjes värmegraden ännu 

 högre, till omkring +190°, så sönderdelas den smälta syran 

 uti kolsyra och ett färglöst oljartadt liqvidum, dock återstår 

 gerna något kol, hvilket kol dessutom lätt medföljer det om- 

 nämnda liqvidum vid dess öfverdistillering och färgar det brunt. 

 Detta liqvidum har en oljartad consistens och en stark samt 

 länge vidhängande lukt. Oaktadt det icke eger någon hvarken 

 serdeles sur, skarp eller brännande smak, hvilken deremot är 

 fadd och ganska obestämd, reagerar det likväl ganska surt på 

 rodnadt lackmuspapper. Sätter man vatten till det oljartade 

 liqvidum, så slår det vattnet med häftighet ifrån sig, men löses 

 af en större qvantitet. Sättes stark kaustik ammoniak i mindre 

 qvantitet till det oljartade liqvidum, så stelnar snart alltsam- 

 mans till en hvit saltmassa, som dock af mera ammoniak löses 

 och ej vidare kan fås att kristallisera, utan förflygtigas vid 

 afdunstning. Detta liqvidum synes ej vara annat än Ra- 



