— 351 — 



utvecklingen, isynnerhet på Musa, Caladium, Crinum, Ravenala 

 och åtskilliga Orchidéer. Pelargonierna, som hade lidit mycket 

 och voro gula, blefvo rika på mörkt färgade blad. På Ca- 

 mellier och Azaléer ingen förändring. Efter tvenne månader 

 väckte varmhusets plantor uppmärksamhet, genom sin gröna 

 färg och de kraftiga, stora bladen. Växter hvilka annars äro 

 blekgröna, såsom Miltonia, Oncidium rosaeum antogo en lifligare 

 färg. Crinum, Musa och Caladium, hvilka varit lidande, ut- 

 veckla sig med styrka. Blommorna på Phajus grandif., Coelia 

 Baueriana m. fl. Orchidéer, hafva en lifligare färg. I kalla 

 växthuset utmärka sig Cinerarier, Calceolarier och andra väx- 

 ter, genom sin grönska och styrka. Efter trenne månader fort- 

 sattes observationerna endast i de varma växthusen. Vegeta- 

 tionen kraftig, men plantor hvilka redan borde blomma, stå till- 

 baka; andra, hvilkas hvilotid var inne, fortfara att vegetera 

 och andra åter förkorta sin hvila, medelst en förtidig vegeta- 

 tion. Efter fyra månader visade sig de redan omnämnda verk- 

 ningarne i ännu högre grad; vegetationen var yppig, i allt som 

 rörde bildning af blad och stjelkar; men växter som borde 

 blomma rikt, blommade icke alls, men utgrenade sig i stället. 

 När derefter ammoniak-inblandningen för ett par månader upp- 

 hörde, inträdde visserligen blomning, men föga rikt. — Dessa 

 resultater öfverensstämma således med de iakttagelser hvilka 

 blifvit gjorda af Ville, som föreslår, att till förhindrande af 

 blomningens fördröjande eller uteblifvande, afbryta ammoniakens 

 begagnande en månad före blomningsperiodens inträdande. 



Af hvad jag nu haft äran anföra, täcktes Kongl. Akade- 

 mien finna: att Hr Villes' arbete icke allenast är af högt värde 

 för den omsorg och utomordentliga noggrannhet hvarmed försö- 

 ken, under loppet af flere år, blifvit verkställda, ulan äfven för 

 de vigtiga resultater hvilka vunnits x>ch hvarigenom våra kun- 

 skaper, i växtfysiologiskt hänseende, erhållit en stadga och till- 

 ökning, som äfven i det praktiska lifvet måste blifva frukt- 

 bärande.» 



