s 



Korudsætning, at Summen af alle Observationsfeilene er lig Nul, 

 hvilket i Almindelighed er urigtigt og kun tilnærmelsesviis finder 

 Sted for et stort Antal af Observationer. Under den Forudsæt- 

 ning, at Summen af alle Feilene er lig Nul, finder man da 

 som bekjendt, at Sandsynligheden for at begaae en Feil x, 



kan fremstilles ved 



(p(x)= c . e- /i2j2 , 



hvor c og h ere constante Størrelser, der ere uafhængige af x 



og ere afhængige afMaaden, hvorpaa Iagttagelserne ere udførte. 



Derpaa bygger man nu videre, at den Sandsynlighed, som 



haves for at en Observationsfeil, ligger imellem Grændserne 



+ v, kan fremstilles ved 





s- 



og udleder saa deraf, at da der er Vished for, at Feilen ligger 

 imellem Grændserne + oo , saa maa man have 



t/_3n 



— . / e~ h * = 1 eller c = 



dx'.f dx Vj, 



ir— x ' " 



Paa denne Maade kommer man til det Resultat, at Sandsynlig- 

 heden for at en Observationsfeil skal have en vis bestemt Værdi x 

 iblandt de uendelig mange uendeligt lidt forskjellige Værdier, 

 som kunne tænkes beliggende imellem Grændserne + =c , vil 

 være fremstillet ved 



<^.rj = ^:.6-^ 2 (4) 



V n 



Herimod har jeg at bemærke, næst at denne Udvikling som 



sagt forudsætter et uendeligt stort Antal Observationsfeil, at 



den ogsaa forudsætter at Observationsfeilene kunne være uendelig 



store, noget, hvorom der jo ikke kan være Tale, naar der er 



Spørgsmaal om Bestemmelsen af den sande Værdi af endelige 



Stnrrelser. 



Tænke vi os at alle Observationsfeilene ere beliggende 



imellem hekjendte endelige Grændser + v, saa maatte vi efter 



samme Princip være berettigede til at slutte, at 



