99 



et saa ophoiet Synspunkt; og det er ikke vanskeligt at begribe, 

 hvorledes Christendommens historiske Udviklingsgang førte del 

 med sig, at dens første Tilhængere fæstede en endnu større 

 Opmærksomhed paa de Tegn, hvoraf de troede at kunne slutte 

 sig til Herrens nærforestaaende Gjenkomst, end paa de Udsagn 

 af Jesus, hvilke pegede hen paa Gudsrigets successive Udvik- 

 ling som en historisk Proces.*) Evangeliets Udbredelse til Hed- 

 ningerne havde udvidet de Christnes Synskreds; men netop den 

 Modstand, som med det Samme her viste sig i den afgudiske 

 Verdens Forkastelse og Forfølgelse af Sandheden, blev en haard 

 Prøve for deres Tro og Standhaftighed. — Ligesom vi af de 

 apokalyptiske Breve i Cap. II og III kunne slutte os til, at den 

 paulinske Tid maa være gaaet iforveien for deres Affattelse, og 

 at der i de christne Menigheder allerede havde indtrængt sig 

 deels en vis Slaphed, deels indre Tvistigheder og l'orskjellige 

 Vildfarelser i Liv og Lære , saaledes finde vi overalt i Apoka- 

 lypsen Vidnesbyrd om, at de Christne havde lidt blodige For- 

 følgelser (II, 13. VI, 9. XVII, 6. XIX, 2; sig. XVI, 6. XVIII, 

 24. XX, 4) i en Udstrækning og med en Grusomhed, hvorpaa 

 vi have det tidligste Exempel i den neroniske Forfølgelse. Som 

 bekjendt søgte Nero i A. 64 efter Chr. at vælte Romernes Had 

 for deres Stads Brand over paa de Christne, en Sect, hvis nye 

 Religion, særegne Sæder og hemmelige Sammenkomster allerede 

 i nogen Tid havde vakt den hedenske Befolknings Uvillie og 

 Mistanke. Det store Antal [ingens multitudo , siger Tacitus), 

 som ved denne Forfølgelse blev opoffret, og de udsøgte Qvaler, 

 som hiint Uhyres Grusomhed beredte de Christne , vakte selv 



»Die urchristliche Anschauung daclite sich den Zeitraum zvischcn Chri- 

 sti ersler und zweiter Erscheinung, den die gottliche Langmuth nun 

 Bchon zu beinahe zwei Jahrtausenden auseinandergedehnt hat, ver- 

 Bchwindend kurz; sie komite und durfte nicht ånders; die Perspektive 

 der Femsicht, die den Eintritt des letzten Endes sieh vorbehaltende er- 

 zleherische Weisheit (lottes, die Energie der Hoffnung waren es, die ihn 

 fur sie also verkurztcn.« Delitesch, Commentar z. Briefe an die Ilebråer, 

 Leipzig 1857, 8. 436 j. 



