111 



Overeensstemmelse mellem den enkelte bestemte Begivenhed 

 og dens formeentlige Forudsigelse kun derved bringes tilveie, 

 at der vilkaarligen bortsees fra nogle Punkter og udelukkende 

 fæstes Opmærksomhed paa andre, at der snart urgeres en bog- 

 stavelig, snart en figurlig Udtydning af Apokalyptikerens Ord, 

 kort ved at der anvendes alle Slags hermeneutiske Kunstlerier, 

 som dog kun bidrage til at svække og forringe Forestillingen 

 om den guddommelige Indvirknings Betydning istedetfor at styrke 

 og befæste Troen derpaa.*) Fremdeles — forudsat Muligheden 

 af en saa transcendental Spaadom, hvorimod der lader sig gjore 

 grundede Indvendinger — hvilken Nytte, hvilken Trøst og Op- 

 byggelse skulde Apokalyptikerens Samtidige, for hvis Tarv hans 



Paven og det papistiske Væsen som Antiehristus, finde hine Betegnelsen 

 af Rationalisterne, Demagogerne, den rode Republik ete. 

 ") Som et Exempel blandt utallige anføre vi Hengstenbergs Forklaring af 

 Apok. XVII, li, sig. XIX, 11—21, hvor Lammet med de til dets Bær 

 horende Udvalgte og Troende siges at seire over Dyret med dets For- 

 bundne, de 10 Konger. Disse ti Konger ere ifolge Hengstenberg de bar- 

 bariske Folkeslag: Hunner, Vandaler, Svever, Burgundioner, som bleve 

 overvundne i den Forstand af Christus, »at de bleve Christine*. (Og dog 

 beskrives deres Nederlag ganske anderledes XIX, 19—21). Men hvoraf 

 kommer det da, at Boms Christianisering, der dog var af den høieste 

 Betydning i Kirkens Udviklingshistorin, aldeles ikke er forudseet eller 

 forudsagt med et Ord i Apokalypsen? »Der geistige Sieg iiber Rom« — 

 svarer Hengstenberg II, S. 2G9 — »liegt ausserhalb des Gesichtkreises 

 der Apokalypse. Da bewiihrt sich an dem Seher das: unser Weissagen 

 ist Stiickwerk, in 1 Cor. XIII, 9.« — Ikke mindre besynderligt er det 

 Hul i Apokalyptikerens Anskuelse af Fremtidens Historie, hvorved en 

 Begivenhed som Beformationen aldeles forbigaaes i sin Betydning som 

 Modsætning af den evangeliske Kirke til den romersk-katholske i dens 

 Udartning. »Dass der Gegensatz (zwischen der katholischen und der 

 evangelischen Kirche) hohe Wichtigkeit hat, wird dadureh nicht ausge- 

 schlossen, aber der 'eigentlich capitale kann es nicht seyn« — siger 

 Hengstenberg a. St. Il, 2, 84. Sig. Auberlen: Der Prophet Daniel und 

 die Offenbarung Johannis, Basel 1857, S. 339, Anni.: »Eine Andeutung 

 der Heldrmation findet sich auf directe Weise nicht in der Apokalypse.« 

 Hvorledes kunne protestantiske Theologer , som fortolke Apokalypsen i 

 den Retning, der lader sildige Aarhundreders concrete historiske Begi- 

 venheder være Gjenstand for hiint Skrifts Forudsigelser, billige, en saa- 

 dan Anskuelse.' 



