126 



Charakteer, de meddeelte Skildringers phantastiske Beskaffenhed, 

 deels Forfatterens egne, paa flere Steder adspredte, Udlægninger 

 af sine Billeders symbolske Betydning (VIII, 4. XIX, 8. XVII, 9 elc.) 

 nedlægge den bestemteste og udtrykkeligste Modsigelse mod en 

 saadan Opfattelse! Dog, selv hvor den symbolske Betydning af 

 de paaberaabte Skildringer indrømmes, hører man hyppigen 

 den Bebreidelse gjøres Apokalyptikeren, at i hiin Symbolik, selv 

 som saadan, røber sig en Hævn- og Vredesfølelse, som staaer 

 i Strid med den Kjærlighedens og Sagtmodighedens Aand, der 

 er Jesu Evangelium eiendommelig, og hvis Mangel paaberaabes 

 som Grund til at nægte Apokalypsens Affattelse ved en umid- 

 delbar Jesu Discipel, end sige ved »den Discipel, som Herren 

 elskede«. Denne Anklage, som i sin Tid hørtes af Semler, 

 Oeder o. A., men allerede gjendreves af Eichhorn og Hartwig, 

 gjenlyder i vore Dage*), stundom med en rhetorisk Polemiks 

 urimeligste Overdrivelser**). Men selv i sin mildere Form turde 

 den snarere være et Vidnesbyrd om en nyere Tids falske Sen- 

 timentalitet, der ophoier Guds Kjærlighed og Langmodighed paa 

 hans Retfærdigheds og Helligheds Bekostning; eller man maa 

 /'ormode, at den nærmest er fremkaldt ved Hensyn til den An- 

 vendelse, som theologisk Intolerance og Lidenskabelighed end 

 ikke i vore Dage har undseet sig for at gjøre af Apokalypsens 



*) de Wette, Erkl. der Offenb. Joh. g 2, S. 5; sig. Einl. ? 189: »Die Apo- 

 kalypse gliiht von einem Messianischen Rachegeiste (VI, 10. 16. VIII, (i 

 IV. IX, 20. XI, 4. XIX, 13. 15. 17), der dem sanften Johannes yewiss 

 fremd war«. 



**) »Rache ist der Grundton, welcher durch die ganze Apokalypse hindureh- 

 geht, auf jedem Hauptpunkt der Entvvickelung erschallt immer wieder 

 derselbe Ruf naeh Rache; die Einen sind nur (?) dazu bestimmt, der 

 vcrniehtenden Rache anheimfallen , die Andern kennen kein seligeres 

 Gefiihl als die Refriedigung ihres Verlangens nach Rache (?), sie ist das 

 festeste Band, das sie mit Gott und Christus verkmipft (?). Nnr durch 

 die Gewissheit der Rache (?) an der Wclt halt Gott den Glauhen der 



Seinen aufrecht Dies ist der grosse Anstoss, welchen von jeher 



im Frieden des Evangeliums lehendc Gemiither an der Apokalypse ge- 

 nommen haben.« Baur, Tfieol. J&rb. 1852, S. 467 ff. 



