127 



som overhovedet af den bibelske Propheties kraftige Billedsprog, 

 men der, som al Misbrug af den Hellige Skrift, ikke kommer 

 denne til Last. Ja vistnok er det een af Hovedhensigterne med 

 denne Bog , paa den meest levende og stærkeste Maade at ind- 

 skjærpe Guds Ord: "Mig tilhører Hævnen, jeg vil gjengjælde!« 

 Men er dette da i sig selv urigtigt? — spørger en af vor Bogs 

 ældre Forsvarere. — Er det en uværdig Gjenstand for en gud- 

 begeistret Digter eller Prophet? Eller staaer det i Strid med 

 noget andet bibelsk Skrift . . . ? Eller kan det være ligegyldigt 

 for Verden at vide dette? Naar der i umiddelbar Forbindelse 

 med Beskrivelsen af de antichristelige Magter, der grusomt for- 

 følge de Christne (Cap. XIII), tilføies: »Dersom Nogen har 

 Øren , han høre : Dersom Nogen samler til Fængsel , han 

 gaaer i Fængsel ; dersom Nogen dræber med Sværd , ham 

 bør det at dræbes med Sværd. Her er de Helliges Taal- 

 modighed og Tro!« (XIII, 10, sig. XIV, 12), er det da ikke 

 den samme Aand og det samme Sprog, som hersker i Jesu 

 Taler og Apostlenes Skrifter? — Man henviser til Apok. VI, 9. 

 10, hvor Johannes hører Martyrernes Sjæle raabe med høi Røst 

 til Gud: »Herre, Du Hellige og Sanddrue! hvor længe tøver 

 Du at dømme og hævne vort Blod paa dem, der boe paa Jor- 

 den! [sxåixslv tb ai/ta rtfiuiv and xoav xawixovvroov irrl tijg 

 yifc)«. Hvo vare disse Sjæle? Saadanne, som aldrig selv havde 

 hævnet sig, som havde beseglet deres Uskyldighed med deres 

 Blod, og havde overladt Straffen til Gud. Der bliver sagt dem 

 |V. 11), at »de skulle være taalmodige og vente endnu en liden 

 Stund, indtil Tallet af deres Medtjenere og Brødre bliver fuldt, 

 hvilke herefter skulde ihjelslaaes ligesom de«. Altsaa heller 

 ikke disse skulle hævne sig, men skulle lide og bløde eg over- 

 lade Gud Straffen.*) Kan da ikke, naar den Fromme endnu 



I det nys udkomne 6te Bind af Ewalds Geschlchte des Volkes Israels, 

 2te Ausg. 1858, S. 464, findes følgende Notize i Anledning af Christen- 

 hedens Forhold til Jodernc i den sidste Krig med Romerne: »Von kei- 



