134 



Læren om Christi Virksomhed er det Samme Tilfældet. Jo 

 høiere en Anskuelse om de Troendes Herlighed og Salighed vi 

 finde i Apokalypsen, desto høiere maa ogsaa Forfatterens An- 

 skuelse om Christus have været, og saa meget mindre kan han 

 have miskjendt Forskjellen mellem den gamle og den nye Pagt. 

 Naar man i nyere Tid overalt i Apokalypsen, med Undtagelse 

 af Christologien, har villet finde en stærk judaistisk Charakteer, 

 saa vil det altid blive uforklarligt, hvorledes den høiere Opfat- 

 telse af Christi Person og Virksomhed skulde være forbleven 

 uden al Indflydelse paa Forfatterens øvrige Anskuelser. Derfor 

 har man ogsaa forsøgt saa meget som muligt at svække Betyd- 

 ningen af de Udtryk, som i dette Skrift refererer sig til Christi 

 Person. Man har ikke kunnet nægte, at den ophøiede Christus 

 i Apokalypsen fremstilles i uindskræuket Besiddelse af den gud- 

 dommelige Magt og Herlighed, og at han, stillet langt over 

 selv de høieste Aander, fremstilles som Gjenstand for alle Skab- 

 ningers Ærefrygt og Tilbedelse. Omendogsaa i sidste Instants 

 Verdens og Kirkens Skjæbne udgaaer fra Gud , blive dog de 

 guddommelige Domme og Baadslutninger fuldførte ved Christus, 

 af hvem ikke blot Kirken , men Verden er afhængig. Ifølge 

 sin guddommelige Alvidenbed formaaer han at afsløre Kirkens 

 Fremtid, ifølge sin Almagt at hidføre denne Fremtid. Men alt 

 dette har man dog kun villet finde grundet i Apokalypsens For- 

 anledning og Hensigt og mere ahseet for digterisk Hyperbolik 

 end som grundet i Apokalyptikerens dogmatiske Anskuelse om 

 Christi høiere Natur. Men kunde Apokalypsens Forfatter med 

 sin gjennem hele Skriftet gaaende Polemik mod det Creaturliges 

 Forgudelse, saaledes som samme var Hedenskabet ejendomme- 

 lig, have fremstillet Christus som Gjenstand for guddommelig 

 Tilbedelse, naar han kun havde betragtet ham som en Skab- 

 ning? Tvertimod gaaer Apokalyptikeren ligesom Evangelisten 

 Johannes fra den forklarede Christi Tilstand tilbage til Tilstan- 

 den før hans Aabenbarelse i Kjodet. Naar han da kalder Chri- 

 stus tj aQ%ij ttjc xtlasooc tov &toi> (III, 14), kan dette ikke være 



