140 



Man indseer imidlertid ikke, hvorfor denne Antagelse skulde 

 være saa umulig, især naar man tager det Moment med i Be- 

 tragtning, der tør ansees for Resultatet af de kritiske Under- 

 søgelser om Affattelsestiden for Apokalypsen for Johannes-Evan- 

 geliet, at der nemlig ligger et Tidsrum af flere Decennier 

 mellem de navngivne Skrifters Tilblivelse. Hvilke Forandringer, 

 udvortes og indvortes, kunne i denne Tid være indtraadte, som 

 vilde forklare os Overgangen fra Apokalyptikerens Standpunkt 

 til Evangelistens, dersom vor Kundskab derom var fuldstændi- 

 gere og ikke saa indskrænket, som nu er Tilfældet ved det 

 ringe Antal af Omfang af skriftlige Monumenter fra hiin Tid. 

 Naar man til at afkræfte denne Bemærkning beraaber sig paa, 

 at Johannes , som ifølge hiint Resultat skal have skrevet Apo- 

 kalypsen henved 69 efter Clir., maa have befundet sig i en 

 Alder, hvori den hele aandeh'ge Retning pleier at have antaget 

 et bestemt Præg: — da har denne Indvending kun Betydning 

 under Forudsætningen af, at Grundideen i Apokalypsen var saa 

 forskjellig og saa afvigende fra den i Evangeliet, at der maatte 

 antages et absolut Spring fra det apokalyptiske Standpunkt til 

 Evangeliets, et Spring, som vilde være psychologi.sk umuligt, 

 og som alene kunde forklares ved en Inspirationstheorie, der 

 lod »Skribenten forbigaaende være Aandens Organ i en Retning, 

 der ikke stemmede med hans religiøse Naturel.« Men netop hiin 

 Forskjellighed har man vilkaarlig udvidet. 



Det maa indrømmes, at det umiddelbare Indtryk, Læsningen 

 af Apokalypsen og Evangeliet fremkalder, kan synes at under- 

 støtte Paastanden om en saa stor Forskjellighed mellem disse 

 Skrifter, at man føler sig utilbøielig til at antage Identiteten af 

 deres Forfatter. Men uagtet det umiddelbare Indtryk i mange 

 Tilfælde ikke tør anslaaes ringe, ere der dog Spørgsmaal, ved 



von Piano und Forte, auf wclchcm derselbe Kunstler nach Belieben vei- 

 schiedene Tonstucke spielt, bald cinc Apokalypse, bald cin Evangelium«. 

 Einl. in die Ofenb. 11, S. 744. 



