lil 



hvis Besvarelse vi maae vogte os for at give det den afgjørende 

 Stemme. Ved Bedømmelsen af Oldtidsskrifters, end sige bi- 

 belske Skrifters, Authentie, kunne vi af flere Grunde ikkun ad 

 lange Omveie vinde det rigtige Standpunkt. Adskilte næsten 

 ved to Aartusinder fra den Tid, da Apokalypsen og Evangeliet 

 bleve nedskrevne; opdragne under og paavirkede af Indtryk, 

 som i saa mange Henseender og paa saa mange Maader have 

 fjernet os fra det umiddelbare friske og begeistrede Troesliv, 

 der besjælede den apostoliske Tids ehristelige Repræsentanter; 

 langt mere fortrolige med den Fremstilling og Form, som ud- 

 mærker Evangeliet fremfor Apokalypsen og derfor allerede for- 

 udindtagne for Spørgsmaalets Afgjorelse i vis Retning; — hvor- 

 ledes tør vi, paa Grund af det umiddelbare Følelsesindtryk, gjøre 

 vor afvigende Dom gjældende ligeoverfor den ældste Christen- 

 heds Tradition, dersom vi ikke ad den videnskabelige Demon- 

 strations Vei kunne stille dennes Urigtighed i det klareste Lys? 



— Men hvad har da nu den videnskabelige Kritik bragt som 

 det sidste Resultat af sine Undersøgelser over de omhandlede 

 Skrifter? Intet mindre end Stadfæstelse paa den ældre Apolo- 

 getiks Synsmaade, forsaavidt der indrømmes, „at der trods alle 

 Forskjelligheder findes en Overeensstemmelse mellem Apokalyp- 

 sens og Johannesevangeliets Indhold og Fremstilling , som ikke 

 kan ansees for tilfældig'. Vi vide det vel, at Baur og hans 

 Disciple gjøre en Anvendelse af deres gjentagne Paastand: „at 

 Evangeliet er den spiritiialiserede Apokalypse" , som Apologeti- 

 ken ikke skal ile med at føre sig til Indtægt. Men for Øie- 

 blikket ville vi see bort derfra og først skjænke Iagttagelserne 

 i og for sig vor Opmærksomhed. »Man kan med Rette sige« 



— erklærer Baur') — »at Evangeliet ogsaa er en Apokalypse, i 

 hvilken Aanden ikke er discursiv virksom, men lever i Anskuel- 

 sen, er hensjunken i den meest storartede og indholdsrigeste 

 Anskuelse. Dersom det meest Charakteristiske i Evangeliet er 



Ueber die Composition des Joh. Ev. Theol. Jahrb. 18M, S. 601 f. 



