146 



met, som skulde steges og spises heelt« , har ifølge Joh. XIX, 

 36. typisk Betydning paa Christns, hvis Been ikke bleve knuste ; 

 og i Anvendelsen af Zach. XII, 10 [oxpovxai dg oV igexérTqoav) 

 stode Evangelisten (XIX, 37) og Apokalyptikeren (1, 7) paa eii 

 mærkelig Maade sammen , med lige Afvigelse fra LXX (emflls- 

 xpovxca ngog /js, drfr 1 u>v xara)Qx^c<vTo) og fra Grundtexten*). 

 — Man dømme om disse typiske og allegoriske Udlægninger, 

 hvorledes man vil, hvad enten man i flere af dem kun troer at 

 finde Vidnesbyrd om, at Evangelisten, hvor høi en Plads han 

 end indtog ved sine religiøse Anskuelsers Reenhed, Inderlighed 

 og Liv, dog i mange Henseende ligesaavel som de andre ny- 

 testamentlige Skribenter deelte sin Tids Dannelse og Anskuel- 

 sesmaade og benyttede samme i Christi Tjeneste"), eller man 

 med Hengstenberg (Comment. II, 174-187) vil henføre ogsaa 

 hiin Slags Udtydninger- til »den Indsigt i det G. Test.s Dybder, 

 hvortil Herren i sin personlige Overgang havde ført den Disci- 

 pel, han elskeden (?). — Ligheden i den omtalte Retning mellem 

 Evangelisten og Apokalypsens Forfatter vil man ikke kunne 

 nægte. 



Dog, skjøndt disse Overensstemmelser altid fortjene Op- 

 mærksomhed, henhøre de dog til de mere underordnede Mo- 



Om Tilskriften 2 Joh. I. hlc/.r^ y.voia see N. Theol. Tidsskr. 8 B. S. 28 i f. 

 Hvad A. Schwehzer for nylig i en Artikel (Die Lehre des Ap. Paulus vom 

 erl'osenden Tod Christi) i Theol Stud. und Krit. JSoS, 3s 3., har yttret 

 nærmest i Anledning af Paulus's Læremaade, kan ogsaa finde Anven- 

 delse paa Johannes: »Erkenne man also immerhin des Paulus Manier, 

 Stil und besondere Dialektik im vollsten Umfang an , wir verden dårum 

 den erleuehteten Apostel nicht verlieren , sondern bloss bestimmter gel- 

 ten lassen , dass er als Apostel nicht aufgehort hat ein individueller 

 Mensch zu sein mit Antheil an dem Geschmack, der Manier seines Zeit- 

 alters. wie an den in damaliger Schule envorbencn Fertigkeiten. Dieses 

 Alles stellt und verwendet er in den heiligen Dienst fiir Christus, wie 

 er denn geistvoll ohnehin es handhabt. Bedenklich fiir die apostolisehe 

 Wurde ist hier gar nichts, wohl aber giebt es die Gefahr fiir den Aus- 

 leger, dass er in der biossen paulinischen Manier vichtige Uinge suehen 

 kann.« 





