152 



len Johannes ikke have deelt den samme Forventning, som alle 

 Apostle og hele den ældste Christenhed, at Christi Parasie og 

 den dermed forbundne Forvandling af Tingenes bestaaende 

 Orden forestod i nærmeste Fremtid, især da han med tydelige 

 Ord har udtalt den 1 Joh. 2. 18 — ? Forestillingen om, at det 

 Onde, der stedse sætter fiere Kræfter i Bevægelse, jo mægtigere 

 det Gode er i Begreb med at frembryde, tilsidst vil aabenbarc 

 sig i sin frygteligste Skikkelse i et personligt Individuum, gjen- 

 flnde vi hos Apostlen Paulus (2 Thess. 2, 3. i o av&Qwnog zijg 

 dfjbaQtiag, o vlog xfjg anooleiag, o avnxfi/jsvog xal VTrs(jatQO[iS- 

 vog inl navret Xéyoptvov O-fdi' r\ Gé^aC^ia, mGts ccviov ilg tov 

 vecdv tov &60V xa&itiai , dnoåsixvvvta tavtov, oti éail &sog). 

 Naar Apokalyptikeren i den hedenske romerske Verdensmagt 

 saae Repræsentanten for alt Hedenskab og al Ugudelighed, var 

 det ikke saa besynderligt, at han skildrede Antichristen under 

 Billedet af en romersk Keiser og navnlig under Billedet af Nero, 

 dette Uhyre, hvis Ilyggesløshed og dæmoniske Ondskab havde 

 gjort et saa uudsletteligt Indtryk, at Samtiden ikke engang 

 troede sig befriet ved hans Død , men ventede hans Tilbage- 

 komst. I denne bestemte Skikkelse har nu Seerens Spaadom 

 ikke fundet sin Opfyldelse ; men det Samme gjælder jo ogsaa 

 om den almindelige apostoliske Forkyndelse af Christi nærfore- 

 staaende Gjenkomst til Dom; og dog forkaste vi ikke Tanken 

 om Christi Gjenkomst, fordi den ikke umiddelbart er fulgt paa 

 den apostoliske Tid. Heller ikke er det hedenske Rom blevet 

 forstyrret saaledes, som Apokalyptikeren har skildret det; men 

 Forudsigelsen om Guds Riges Seir over det antichristelige He- 

 denskab er dog bleven opfyldt, omendogsaa denne Seir endnu 

 ikke har fundet sin fuldkomne og sidste Opfyldelse. Vi maae 

 da her som i andre Tilfælde skjelne mellem den blivende Sand- 

 hed, som indeholdes i Skriftet, og dens timelige Form. Det er 

 aabenbart, at Apokalyptikeren har i den afgudiske romerske 

 Verdensmagt seet den christelige Kirkes Hovedfjende (Judeines 

 Fjendskal) 11, 9. III, il. XI, 8 IT. betragter han som mere under- 



