153 



ordnet og venter, at den største Deel af dette Folk i en haard 

 Prøvelses Skole skal bringes til Bod og Omvendelse XI, 13). 

 Rom er for ham Antichristens Arne og Vaabenplads, det nye 

 Babylon, som maa styrtes, dersom den christelige Tro skal 

 seire. Den Tanke, at det romerske Keiserdomme skal blive 

 cbristeligt, og Kirken under troende Keiseres Beskyttelse seirrig 

 udbrede sig, have senere Fortolkere lagt ind i Bogen. Nær- 

 mest venter dens Forfatter, at Rom skal ophore at være Ver- 

 densmagtens Sæde, skal gaae tilgrunde, og derimod skal det 

 en Tid lang af Hedningerne besatte og undertrykte Jerusalem 

 (XI, 2. 7), efterat Antichristens Magt er bleven brudt (XIV. 20. 

 XVI, 16 ff. XIX. 19 IT.), blive Hovedstaden i det tusindaarige 

 Rige, hvor de fra Døden opstandne Martyrer og de Hellige 

 skulle herske som Guds og Messiæ Præster (XX, 4-10), indtil 

 ved en ny Katastrophe det jordiske Jerusalem giver Plads fol- 

 det himmelske , og Guds Rige udfolder sig i evig og uforgjæn- 

 gelig Herlighed (XXI-XX1I). — De store og indholdsrige An- 

 skuelser om Kirkens Fuldendelse, som indeholdes i denne Deel 

 af Apokalyptikerens Syn, anerkj endtes af alle Christne til alle 

 Tider, hvor forskjcllig end den theologiske Udlægning har været 

 og vil blive af de enkelte Symboler; og navnlig har den nyeste 

 Tids dogmatiske Theologie stillet Betydningen af den apokalyp- 

 tiske Eschatologie i klart Lys ligeoverfor en Anskuelse, der 

 enten ligefrem forkaster eller ved sin allegoriserende Oplosning 

 af Skriftens Ord indirecte fornægter en anden Aabenbarelse af 

 den guddommelige Retfærdighed og af det Godes Seir, end den, 

 der viser sig i den altid fortsatte Kamp mellem Idealet og Vir- 

 keligheden, saaledes som Verdenshistorien og den Enkeltes 

 Bevidsthed lærer den at kjende.*) Men fordi disse Forudsigel- 

 ser, som ved deres eget Indhold vidne om Apokalypsens Ret 

 til at erkjendes for en sand guddommelig Prophetie, findes i 



'/ S. Clausen, Christelig Troeslære g 163, S. -480 f. Martensen, Den eliri- 

 Btelige Dogmatik § 278, s. 555 f. 



11* 



