156 



tydning ikke i Forudsigelsen af nogle timelige og locale En- 

 keltheder, hvis Forudforkyndelse endog i de meest paafaldende 

 Tilfælde kun vilde forudsætte en vis Natnrbegavethed, som ikke 

 nodvendigen behøvede at staae i nogen nærmere Forbindelse 

 med det religiøse Liv og Samfundet med Gud; irren den bærer 

 Vidnesbyrdet om sit høiere Udspring i den Klarhed, hvormed 

 den kundgjør og indskjærper de evige Love, hvorefter Gud 

 styrer den sædelige Verden, i den Aandens Kraft, hvormed den. 

 uden Hensyn til alle Endelighedens Modsigelser fastholder og 

 fremstiller Udviklingens seirrige Endemaal, i den Begeistringens 

 Magt, hvormed den vækker, styrker og levendegjør Troen, 

 Ilaabet og Kjærligheden. I sine enkelte Skildringer indeholder 

 den derimod en storartet Typus paa alle de Omskiftelser, som 

 Kirken har at undergaae i sin Kamp med Verden. Til enhver 

 Tid, hvor denne Kamp befandt sig i et meer eller mindre af- 

 gjørende Standpunkt . have derfor Christne troet at kunne see 

 de apokalyptiske Visioner opfyldte, medens det snart viste sig, 

 at denne Opfyldelse kun havde været relativ, og at Visionernes 

 Betydning endnu fuldkomnere og fuldstændigere kjendtes i nye 

 og uventede Phænomener, der atter ville afløses af andre paa 

 samme Maade — indtil Dagenes Ende kommer. Den store 

 Kamp mellem Sandhed og Løgn, mellem Christus og Antichri- 

 stus, der for Apokalypsens Forfatter og hans samtidige Med- 

 ehristne fremstillede sig under Skikkelse af de Forfølgelser, som 

 det hedenske Bom med den grusomme Hersker JVero med alle 

 Afguderiets Tjenere og Tilhængere beredte de Christne, gjentog 

 sig i den verdsliggjorte fordærvede Kirke, der indtog det samme 

 Forhold til det sande Evangeliums fromme og trofaste Tilhæn- 

 gere, som det hedenske Babel, Skjøgen og Dyret med de syv 

 Hoveder etc. indtog til den ældste Christenhed, — ikke blot i 

 Skikkelse af Pavedom, -Munkevæsen, Inqvisition, men ogsaa som 

 Statskirkevæsen, Cæsareopapie, orthodox eller rationalistisk Fa- 

 natisme. Det Onde antager stedse ny Skikkelse og Form, til- 

 tager i Rænke og List. skjuler sig og driver sit Væsen under 



