223 



Mødet den 3 die December. 



Herr Etatsraad, Professor Eschricht meddeelte, at han i afvigte 

 Sommer (1858) havde gjort en Reise til Pamplona for at under- 

 søge et derværende Hvalfiskeskelet og gav en kort Udsigt over 

 denne Undersøgelses Betydning og Udfald. En udførligere Be- 

 retning derom forebeholdt han sig at give i et Fællesarbeide af 

 ham og Professor Reinhardt over de nordiske Rethvalers geo- 

 graphiske Udbredelse i Fortid og Nutid, hvilket Arbeide var 

 bestemt at forelægges Selskabet i Løbet af Vinteren 1859-60. 



Under den i det 17de og 18de Aarhundrede saa rige Hval- 

 fangst ved Spitzbergen var det en blandt Hvalfangerne alminde- 

 lig gjeldende Forestilling, at de i Polarvandene levende Ret- 

 hvaler vare af en anden Art end de i det aabne Atlanterhav, 

 hvilke sidste særlig betegnedes af dem som Nordkapere eller 

 Sardes. Ifølge denne Forestilling maatte det antages, at hele 

 Rethvalfangsten forudfor Spitzbergens Opdagelse kun var gaaet 

 ud paa disse Nordkapere, at Fangstens gradvise Aftagen i det 

 nordlige Atlanterhav var at tilskrive denne Arts Udryddelse, og 

 at Opdagelsen af Spitzbergen tillige havde været en Opdagelse 

 af en ny Art, der tilbod Hvalfangsten et langt rigere Udbytte. 

 Men Cuvier fandt, at de Skjelnemærker, som Hvalfangerne an- 

 førte for Nordkaperne i Modsætning til Gronlandshvalen (Balæna 

 mysticetus), ikke havde nogen streng videnskabelig Betydning 

 og forklarede Hvalfangstens gradvise Forflyttelse høiere mod 

 Nord ved en tilsvarende Flytning af selve de forfulgte Dyr. 

 Andre vare mere tilbøielige til at forklare den ved en local 

 Udryddelse af Arten i de sydligere Farvande; men alle Zoolo- 

 gerne synes deri at være blevne enige med Cuvier, at Nord- 

 kaperen maatte stryges af Systemet. 



ur 



