226 



om, i Fællesskab at udarbeide en udførligere Afhandling over 

 Rethvalerne. 



Et Spørgsmaal blev endnu tilbage, nemlig det: »om hiin 

 Islændernes Sletbag, Hvalfangernes »Nordkaper« eller »Sarde«, 

 der nu syntes sporløst forsvunden, og hvoraf der ikke vidstes 

 at være opbevaret nogetsomhelst Stykke i de europæiske Mu- 

 seer, virkelig skulde være at ansee som aldeles udryddet, og 

 aldeles unddraget for al umiddbar Undersøgelse. Det blev da 

 en saare vigtig Meddelelse , der ved Herr Professor Geffroy i 

 Bordeaux bragtes Etatsr. E., at der den 17de Januar 1854 havde 

 viist sig en Rethval med sin Unge i Havnen ved St. Sebastian, 

 at Ungen var bleven dræbt og gjort til Bytte, og at Skelettet 

 deraf henstod i Pamplona. Ifølge alle Resultaterne af Etatsr. 

 Es og Prof. Rs fælles Undersøgelser maatte det ansees for 

 afgjort, at her atter forelaae et Exemplar af hiin fordum i det 

 nordlige Atlanterhav saa talrige Rethvalart: Biskaierhvalen, Slet- 

 bagen, Sarden. En umiddelbar Undersøgelse af dette Skelet 

 maatte ansees som en afgjorende Prøve paa Rigtigheden af de 

 Resultater, hvortil de vare komne, og idet Etatsr. E. i denne 

 Henseende maa henvise til selve det storre Fællesarbeide, han 

 og Prof. E. i Løbet af næstkommende Vinter haabe at kunne 

 forelægge Selskabet, har han her kun villet anføre som Resultat 

 af Undersøgelsen, at det derved er blevet godtgjort, at hiin 

 Nordkaper som en særlig Art Rethval med største Uret er ble- 

 ven strøget af Systemet, eftersom den ikke blot i de foregaaende 

 Aarhundreder var det nordlige Atlanterhavs Repræsentant for 

 Rethvalgruppen i de iisfrie Verdenshave, men endnu den Dag 

 idag lever deri — om end i yderst ringe Mængde — som en 

 fra alle andre Bethvaler særlig og meget let bestemmelig Art. 



