8 



ligner Naturens egne Værker; intet Led er overflødigt; intet kan 

 sættes til. Konstneren stræber ikke efter at overbyde sine For- 

 gængere ved at opfinde nye Former, men efter at passe de 

 givne Former til den foreliggende Gjenstand. Den ene Bygning 

 er i Størrelse og Bestemmelse aldrig som den anden ; der hører 

 derfor Smag og Forstand til at skabe et harmonisk Konstværk 

 deraf. Det er dette, Konstneren vil: ikke en ny Art, men et 

 fortrinligt Exemplar af den allerede bekjendte Art. Men i 

 Etrurien er det anderledes. Dette Folk har havt en stor 

 Modtagelighed for fremmede Indtryk, og med Glæde benyttet 

 Alt, hvad Nyt det kunde faae. Derfra denne Mangfoldighed af 

 Former i de architektoniske Led. Vi finde runde Soder, fiir- 

 kantede og mangekantede Piller. Vi finde Pillerne riflede som 

 ioniske Pilastre (s. ndf.), eller smykkede med en Bække Bund- 

 stave, den ene indenfor den anden (s. Mon. d. Inst. I, Tav. XLI). 

 Vi finde Kapitæler, der ligne de doriske (s. ovfr.), medens andre 

 nærme sig mere til de korinthiske (s. ndfr.), eller endnu mere 

 sammensatte Former med Hoveder imellem Snirklerne (s. Mon. 

 d. Inst. II, Tav. XX). Og betragte vi Profileringerne af Ge- 

 simser og Baser, f. Ex. ved Bieda og Castel d'Asso (Dennis I, 

 P. 241), ved Sovana, (Dennis I, P. 498) eller ved Vulci (Mon. d. 

 Inst. I, Tav. XLI; II, Tav. XX), see vi en Mængde af Huulsnit, 

 Bundstave o. s. v. , omtrent som hos vore Snedkere, uden be- 

 stemt Begel for Anvendelsen. Det almindelige Indtryk bliver 

 derfor kun en vis Plumphed, og under al denne Mangfoldighed 

 en vis Eensformighed. Man seer et saare dygtigt Haandværk; 

 men man savner den Fiinhed i Følelsen, som udmærkede den 

 græske Konst. 



I Februar 1858 besøgte jeg det gamle Cære i Selskab med 

 nogle gode Venner, hvoriblandt en ung Architekt, C. F. Basmussen, 

 hvem de medfølgende Tegninger skyldes. Beisen til Cære er 

 en af de meest lønnende Udflugter fra Bom, man kan foretage 



