15 



assimileret sig med det følgende Ords Begyndelsesconsonant, og 

 er, efter den da gjældende Skrivebrug, ikke bleven skrevet. 

 Efter den senere Skrivebrug, som jeg ogsaa S. 2, L. G bar an- 

 vendt i xccTTtxg, burde der S. 1 , L. 1 og 2 skrives h tag for 

 sx tSc, ligeledes L. 3 er 9-akdøoag og L. 4 il lifiérog. — Jeg 

 troer ogsaa, det er en rigtig Conjectur af Kirchhoff, i S. 1, L. 4 

 at skrive al d' for al x , der ikke forliges godt med den føl- 

 gende Optativ, og S. 1, sidste Linie i Stedet for dinljj ol, at 

 skrive åinAij Foi: en Rettelse, han imidlertid ikke selv har op- 

 taget, og hvoraf han ikke har draget de nødvendige Conse- 

 qventser. Rettelsen af I til F er saare lempelig, og, da Di- 

 gamma ellers findes i denne Indskrift, savner man det ugjerne 

 her. Dertil kommer, at den adverbiale Dativform åtnkrj kun 

 ved en meget voldsom Fortolkning (in duplum, »um das dop- 

 pelte«) kunde bringes ind i Sammenhængen. Om man i samme 

 Linie skal skrive d-wt} Vr« eller #«' iazco, er egentlig et ørkes- 

 løst Spørgsmaal; i Sagen selv er der hverken Tale om Apokope 

 eller Aphæresis; men, hvor det ene Ord endte og det næste 

 begyndte med samme Voeal, smeltede Ordene sammen, og man 

 hørte kun een, ligsom i det ovfr. omtalte Tilfælde med Conso- 

 nanterne, og derfor skrev man ogsaa kun een. Men Kirchhoff 

 opfatter det som en Apokope af 9ma, Noget, hvorpaa der ingen 

 Exempler findes i vor Indskrift, med Undtagelse af de almindelige 

 éå og xa, hvorimod vi have en Aphæresis i S. 2, L. 2 o 'ndyiov 

 for 6 sndyutv, efter hvilken Analogie her altsaa nødvendig maatte 

 staae &wia ctw. Formen 3ma skal efter K. henhøre til et 

 ellers ikke bekjendt Adjectiv &mog, og i Oversættelsen gjør ban 

 endog Adjectivet til et Participium, »so soli ihm um das doppelte 

 gebiisst werden«. Det er ganske simpelt at forstaae som dmXij 

 &cpri, dobbelt Bøde (eller Skadeserstatning), ligesom Od. 2, 192: 

 Cot då, yégov, &u)i}i> im^iJGOfMtv, rjv x svi Ov^åo) tivohv ctGxdÅXrjg. 

 Med Hensyn til Tractatens Indhold har K. med Rette be- 

 mærket, at Ordet cvlciv ikke er at forstaae om Røverie i Al- 

 mindelighed, men om Beslagla'ggelse af Person eller Eiendom, 



