9 



som Prøve heraf Bemærkninger om nogle faa Steder i 8de og 

 Ode Bog, og det saadanne, i hvilke deels Textkritiken kommer i 

 umiddelbar Berørelse med Historien, idet hine to Bøger indeholde 

 et Afsnit af Begivenheder (den saakaldte store latinske Krig, de 

 campaniske og en Deel af de samnitiske Krige, Aar 341-303 før 

 Christus), for hvilket Livius er den eneste sammenhængende og lidt 

 fyldige Kilde, saa at enkelte Textfeil, og da især Huller, hos ham 

 faae større Betydning, deels Forhold træde frem, der ere af 

 Vigtighed for Bedømmelsen af Livius' Text i det Hele. Fore- 

 løbig angaves kort, hvorledes hver Dekade (hvert Afsnit af 10 

 Bøger) af Livius har sin særskilte Overlevering gjennem Haand- 

 skrifter, hvorledes den første Dekades nu existerende Haand- 

 skrifter alle ere udgaaede fra et Stammehaandskrift fra omtrent 

 A. 100 efter Christus, men muligviis igjennem en endnu sildi- 

 gere fælles Kilde , og hvorledes de heraf afledede Haandskrifter 

 indbyrdes forholde sig til hverandre, idet et Florentiner- og et 

 Pariserhaandskrift staae i første Række med Hensyn til Ælde 

 og Paalidelighed trods alle Feiltagelser, og dernæst følge et Par 

 andre, der, skjøndt mindre paalidelige, dog ere frie for de grove 

 vilkaarlige Forvanskninger og uheldige Rettelser, der, udgaaede 

 fra et fælles Udspring, ere udbredte over alle de øvrige, derved 

 i det Enkelte saagodtsorn aldeles betydningsløse Haandskrifter. 

 At imidlertid af de to førstnævnte Haandskrifter det florentinske 

 endnu staaer en Grad over det parisiske, og i hvilken Retning, 

 oplystes ved et hidtil urigtig læst Sted i Bog IX Cap. 30 g 3, 

 hvor der nemlig i Udgaverne, ligesom i Pariserhaandskriftet og 

 i alle de derefter i Rækken følgende, staaer duo imperia som 

 Betegnelse for to offentlige Hverv, der ikke efter romersk Fore- 

 stilling og Sprogbrug paa nogen Maade kunne betegnes med 

 dette Navn; men dette findes i Florentinerhaandskrirtet kun som 

 en lilskreven Rettelse af anden Haand , medens der oprindelig 

 staaer duosferia, hvorefter skal læses duo ministeria. Derefter 

 behandledes først et Sted i IJog VIII Cap. 23 \ 10, hvor det 

 bevistes, at der i den her givne Beretning om Begivenbederne 



