64 



ler. Den forste, med Radius VN M H , tjener til Beregningen 

 af Q og P, den anden, med Radius M n , til Bestemmelsen af 

 Amplituden for Q, den tredie, hvis Radius er jV , giver 0, £ 

 og l, åen fjerde og sidste endelig, der har Radien M , selve 

 den til Parallelafstanden IN svarende sphæroidiske Bredediffe- 

 rents a. Ved denne directe Udledelse af (70), (73) og (74) op- 

 naaes tillige , at det bliver muligt for større Afstande endnu 

 yderligere at foroge rormiernes Skarphed, forsaavidt dette iov- 

 rigt nogensinde skulde ansees nødvendigt. Det erkjendes nem- 

 lig let, at man for meget store Værdier af K maa soge den 

 væsenligste Kilde til Feil i selve Rækkeudviklingen, der isår ved 

 Bestemmelsen af 6 bortkaster ikke ubetydelige Led af høiere end 

 4de Orden. Men disse Feil undgaaes naturligviis fuldstændigt, 

 naar Beregningen fores ved Hjælp af de endelige Formler, af 

 hvilke den forste, der giver sin(Å — l) , kan omskrives paa føl- 

 gende Maade : 



sin 1= sin p tang \ 0s'ml . 



Forlanges ogsaa Azimutbet med stor Nøiagtighed vil det være 

 hensigtsma^ssigt at benytte det tidligere Udtryk for £, og hele 

 Løsningen fremstilles da ved Formlerne: 



,/ = _(«+<;) = _l*_[9y 



g 1= = 180°+2— £ 



t^jr-sv; s-=[l] n Kcos(z— 2«); v=--[2\ Ks\n(z— «)[ 



tang 6 = tang« sec k 



sin l = sin v tang \ B&'mX^ 



tang |£ = tangJØ sin [X + d\ ser (|j 



hvor z atter bør betragtes som Azimuth for den geodætiske 

 Linie gjennem det aflagte Punkt. 



Det fortjener maaskee at fremhæves, at den samme Vei, der paa 

 Sphæroiden fører til Formlerne (77), (78) og (79), vil, anvendt 

 paa Kuglen, lede directe og paa den naturligste Maade til den i 



