98 



tig og omfattende Drøftelse af Oldforskerne i de forskjellige 

 Lande. 



I. 



Med Hensyn til Steenalderen maa det først erindres, at 

 Oldsagerne af Steen, navnlig en Deel af Steenhamrene, Flintdol- 

 kene eller Knivene og Pilespidserne, ofte frembyde saa ziirlige 

 Former og en saa mærkværdig kunstig Forarbeidning, at man 

 næsten skulde ansee det for umuligt at de kunde være tildannede 

 alene ved Hjelp af andre Stene. Jeg har derfor ogsaa for flere 

 Aar siden udtalt den Formodning, at de almindelige Steensager 

 i Reglen hidrøre fra en Tid, da man alene havde Stene at ar- 

 beide med, hvorimod de ovenmeldte smukkere Sager skrive sig 

 fra en Overgangstid, da man vel havde Metal, men da dette 

 ikke var i Alles Hænder. I det kongelige Museum for nordiske 

 Oldsager har man, ifølge samme Anskuelse, henført adskillige af 

 de smukkest formede Steenhamre til Broncealderen eller i al 

 Fald til en Overgangstid fra Steen- til Broncealderen, ligesom 

 jeg ogsaa selv i de af mig udgivne Afbildninger fra Museet har 

 troet at burde hensætte nogle af disse Hamre til Broncealde- 

 rens Begyndelse. 



Alligevel vil det ikke kunne nægtes, at et saadant Skjøn 

 altid maa blive noget vilkaarligt, naar ikke andre Kjendsgjernin- 

 ger give bestemte eller dog høist saudsynlige Oplysninger om 

 Tidsforholdene. Betragtningen og Sammenligningen af de større 

 samlede Fund, især fra Østersdyngerne (eller de saakaldte »Kjøk- 

 kenmøddinger«) og fra Gravene (»Steendysserne« og »Jætte- 

 stuerne«), ere i denne Henseende af fremragende Vigtighed. 

 Heldigviis ere vi nu i Besiddelse af en stor Mængde Iagttagel- 

 ser fra de forskjelligste Dele af Landet. Der er saaledes allerede 

 formeentlig Stof nok tilstede til at foretage endog vidtstrakte Sam- 

 menligninger. 



Saalænge man ikkun kjendte faa Østersdynger her i Lan- 

 det, var der ikke nogen Grund til at troe, at de skulde hidrøre 



