117 



lavt Standpunkt til et høiere, mere udviklet, har snarere en Til- 

 bagegang fundet Sted t'ra Broncealderens Begyndelse til dens Slut- 

 ning. Sagerne fra de ældste Grave turde i al Fald være lige- 

 saa smukt formede og forarbejdede, som Sagerne fra Overgangs- 

 tiden mellem Bronce- og Jernalderen, maaskee endogsaa for en 

 Deel i en renere, mere oprindelig Stiil. De simple og smag- 

 fulde Former og Ornamenter, som aabenbart fra først af ere 

 indkomne med Metallet, have neppe kunnet holde sig i Tidernes 

 Løb fra en gradeviis Udartning, hvorom ogsaa Fund i andre Lande 

 fra Overgangstiden mellem Bronce- og Jernalderen synes at af- 

 give Vidnesbyrd. Et klarere Lys i denne Betning vil først blive 

 vundet naar vi erholde den fornødne omfattende Kjendskab til 

 de første Berøringspunkter mellem den yngste Broncealder og 

 den ældste Jernalder, der for Øieblikket navnlig for vort Nor- 

 dens Vedkommende endnu savnes. 



Men selv om følgelig Betragtningen af Broncealderens 

 Oldsager ikke giver bestemte Beviser af Rigtigheden af en 

 Deling af Broncealderen i et ældre og et yngre Tidsrum, af- 

 giver den dog heller ikke nogetsomhelst Beviis derimod. Fore- 

 løbig kan man vistnok ogsaa rolig blive staaende ved det Re- 

 sultat, som saa mange Undersøgelser af Grave baade i og uden- 

 for Norden berettige til at opstille, at de Grave, der indeholde 

 ubrændte Liig og Broncesager i Reglen ere ældre end dem, der 

 gjemme brændte Liig og Broncesager. Dette er allerede et ikke 

 ringe Fremskridt, som strax oplyser os om en hidtil ukjendt, 

 mærkelig Overgang fra Steen- til Broncealderen, og som upaa- 

 tvivlelig efterhaanden vil drage mange flere vigtige Oplysninger 

 efter sig til Fremme for den nationale Archæologi i Almindelighed. 



I Selskabets Møde den ide November gav Herr Professor 

 Worsaae derefter følgende Meddelelse om nogle i Maribo Sø, 



