126 



lag flere forarbejdede Flintredskaber, der i høi Grad stemmede 

 overeens baade med Flintredskaberne fra Brixham Hulen og med 

 nogle Flintsager, som i Slutningen af forrige Aarhundrede vare 

 fundne ved Knokler af de uddøde store Dyr under svære Gruus- 

 lag ved Peterborough i Suffolk i England. Ogsaa disse Gruus- 

 lag saavelsom flere Huler i England og paa Sicilien bleve nu 

 paany undersøgte, og tildeels med lignende Held. 



De første offentlige Beretninger herom fremkom ved Møder 

 i London af »the Boyal Society« (d. 26de Mai d. A.) ved Geo- 

 logen Mr. I. Prestwich, og af «Society of Antiqvaries« (d. 2den 

 Juni) ved Oldforskeren Mr. Evans. Begge vare med deres Reise- 

 fæller af den Anskuelse , at Dyreknoklerne og Flintredskaberne 

 vare samtidige. Navnlig gjorde ogsaa Mr. Evans opmærksom 

 paa, at alle de i de nederste og ældste Lag fundne Flintredshaber 

 vare forshjellige fra de sædvanlige Flintsager, idet de aldrig 

 vare slebne eller polerede, men hun fremviste de raaeste, simpleste 

 Former. Da nu derimod slebne Flintredskaber af smukkere For- 

 mer kun forekom i de øverste og nyeste Lag, sluttede Mr. Ewans 

 i fuld Samklang med Mr. Boucher de Perthes' tidligere Anta- 

 gelse, at de raae, uslebne Flintredskaber hidrørte fra en egen, 

 overordentlig gammel Periode af Steenalderen, der muligen 

 endog, som han troede efter de geologiske Forhold at dømme, 

 ligger forud for Gjennembruddet af Canalen mellem England og 

 Frankrige. Hvorledes nu end dette Sidste i Enkelthederne for- 

 holder sig, saa er det dog høist mærkeligt, at der, ikkun faa 

 Maaneder efter min her i Selskabet yderligere udviklede nye 

 Deling af Steenalderen, fra England og Frankrige af er fremkom- 

 met aldeles selvstændige Iagttagelser, som næsten Ord til andet 

 stemme med de Grunde, hvorpaa jeg her har søgt at skjelne 

 mellem en ældre og en yngre Steenalder. 



Det var dog en Selvfølge, at nye Paastande om Menneske- 

 slægtens høie Ælde og om dens Samtidighed med de store ud- 

 døde Dyr maatte vække stærke Tvivl og stor Modstand, navnlig 

 i England, hvor den nationale Archæologi endnu er altfor sta'rkt 



