160 



Olaf havde et Skib som hed Karlshoved (Karlhaufi), i hvis 

 Forstavn et Kongehoved var udskaaret, og selv havde han skaaret 

 det. Dette Hoved blev derefter længe i Norge brugt paa de 

 Skibe, som Kongerne styrede« *). Og dette var Begyndelsen af 

 de hedenske Love paa Island, »at man ikke skulde have Skibe 

 med Hoveder (h'6f&u& skip) i Havet, men at man, naar man 

 havde det, skulde aftage Hovedet, forend man saa Land, og ikke 

 seile mod Landet med gabende Hoveder eller aaben Tryne, for 

 at ikke Landvætterne skulde skræmmes.«**) Hvad der imidlertid 

 især taler til Fordeel for Beretningen er det afgjørende Vidnesbyrd, 

 at, som det udtrykkelig hedder, hine Kong Sigurds forgyldte 

 Dragefigurer ogsaa i den efterfølgende Tid vare at see i Kon- 

 stantinopel***. * løvrigt kunne vi nu ikke med Bestemthed 

 angive , om de endnu vare paa deres Plads, da Konstantinopels 

 Indtagelse fandt Sted i Aaret 1204, forsaavidt det nemlig netop 

 IVcmgaaer af den Maade, hvorpaa Hippodromen omtales i Sigurd 

 Jorsalafarers Sagn, at Fortællingens Kilder maae have havt deres 

 Udspring førend Hippodromens Forstyrrelse af Korsfarerne. Paa 

 den anden Side synes det dog ikke rimeligt, at hine fra Mykle- 

 gaard hjemvendte Væringer eller Korsfarere, der ogsaa ble ve Snorres 

 Hjemmelsmænd, skulde have været meget ældre end dette Tids- 

 punkt. Beklageligt er i hele den her ommeldte Henseende den 

 Taushed, som iagttages af hiin anonyme Forfatter, der har be- 

 skrevet de Danskes Korstog til det hellige Land i Aaret 1191 og 

 1192. Han omtaler, hvorledes nogle af dem lagde Tilbageveien 

 over Konstantinopel, hvorledes de der bleve vel modtagne af den 

 senere afsatte og blindede og forst af Korsfarerne igjen indsatte 

 Keiser Isaak li Angelus, som gjerne havde beholdt ogsaa dem i 

 sin Tjeneste, og da de dog foretrak at tiltræde den samme Tilbage- 



*) Saga of Olafi liinoni helga rap. 54, i Heimskringla. 

 **) Lanilnåmabok. Vidkrrlir II, i Islendmga SågUT I, 334. 

 '") Ero par s'tfan til synis. Saga af Sigurdi Jérsalafara , Eysteini oc Olafi, 

 cap. 12, i Heimskringla. 



