182 



enkelte af dem snesevis kunne samles i den rene Tørv , i 

 hvilken de kun ved Menneskehaand kunne være udkastede eller 

 tabte. Medens derved Hyppigheden af disse Sager paa enkelte 

 Steder jo nok lader sig forklare, bliver deres antagne sjeldne Fore- 

 komst i Gravhoiene derved ikke mere forstaaelig, da det jo var at 

 vente, at man ogsaa vilde have medgivet den Afdøde Midlerne til 

 denne Virksomheds Fortsættelse, hvis han i levende Live havde 

 virkelig udøvet den. Men dette fører mig naturligen til de Be- 

 mærkninger , jeg har at gjøre om et andet Punkt, som ved 

 den anstillede Sammenligning og dennes Resultat er af stor Be- 

 tydning, nemlig angaaende den paastaaede Mangel af disse raae 

 Sager i Gravhøiene. 



Om de i Kjøkkenmøddingerne fundne karakteristiske Kiler 

 eller Meisler yttrer Prof. Worsaae (S. 99) ganske rigtigen, at de 

 »førend Østers-Dyngernes Opdagelse næsten slet ikke vare blevne 

 ændsede«, og hvor meget lettere vække disse dog ikke Opmærk- 

 somheden , end de fleste andre Stensager , som i Mængde 

 findes i Affaldsdyngerne , f. Ex. Flintknuderne og visse af de 

 grovere Flintflækker , der dog bære Spor af at have været 



Udbytte af nogle Undersøgelser, der i Efteraaret 1858 vare anstillede af 

 nærværende Forfatter i Forening med Antiqvaren, Ur. Kammerraad Eerbst, 

 paa flere Punkter af Korsoer JNoer. Samtlige Gjenstande, der uagtet det 

 store Antal vare samlede i Lobet af faa Timer dels i selve Vandbredden, 

 dels lidt længere ude i Vandet, sluttede sig noie til et lignende større 

 Fund, som allerede i 1844 af den daværende Kronprinds gjordes paa 

 Strandbredden af den i Noret N. for Magleøen liggende Oe , Ego eller 

 Ejo kaldet (smlgn. Antiqvarisk Tidsskrift 1843— 45, S. 98— 99 og 122—23), 

 og som i Forbindelse med andre fra samme Egn os tilkomne Vink havde 

 henledt vor særlige Opmærksomhed paa denne Del af Sjællands Kyst 

 (smlgn. Vid. Selsk. Oversigt f. 1S54, S. 194). — Af begge Indsamlinger 

 mente vi at det tydeligen fremgik, at Urindvaanerne havde paa de Ste- 

 der, hvor nu disse talrige Flintredskaber og Flintflækker laae, enten havt 

 Bopæle eller, hvad der var sandsynligere, havt en egen Virksomhed og 

 Færdsel, hvilken Anskuelse ogsaa tildels er optaget i den oven anførte 

 Bekjendtgjorelse fra Museet. Til disse to slutte sig atter senere det tre- 

 die, af Prof. Worsaae skildrede storre Kystfund (see foran S. 117 — 32). 



