5 



183 



virkelig benyttede. Antiqvarerne maatte jo ogsaa betragte saa- 

 danne »Flintknuder« i temmelig lang Tid og see dem i et stort 

 Antal komme frem og idelig i de samme Former, førend de vilde 

 godkjende dem som Kunstprodukter og som Redskaber, det er: 

 som Gjenstande , der havde til et bestemt Øiemed faaet deres 

 Form, saa raa denne end maatte være. Slige Stensager kunde 

 man altsaa endnu mindre vente ændsede end Øxerne eller 

 Meislerne, hvis man i Gravbøiene stødte paa dem, og netop i en 

 saadan Uagtpaagivenhed paa disse indtil 1848 ikke erk/endte 

 Former af Stenredskaber er jeg snarest tilbøielig lil at søge 

 Grunden, hvorfor man hidtil ikke, eller dog saa yderst sjelden, 

 har kunnet paavise dem fra Gravhøjene. Herfor synes idetmindste 

 ogsaa den Omstændighed at tale, at der kun ved en eneste af de 

 faa Gravhøie, der ere blevne udgravede i det sidste Tiaar, er 

 fundet Spor af de fra Kjøkkenmøddingerne saa vel bekjendte raa 

 Øxer og Knuder o. s. v., men netop i den eneste Gravhøi, som 

 blev undersøgt af selve Comiteen, der havde undersøgt Kjøkken- 

 møddingerne , og tildels i den af Høien udkastede Jordmasse, 

 altsaa, som det synes, efterat enkelte af Stykkerne vare blevne 

 oversete af dem, der havde udgravet den ene Halvdel af Høien 

 og med stor Omhu havde opsøgt og gjemt Dolkene, Landse- 

 og Harpunspidserne d. v. s. de allerede saa længe kjendte Former. 

 Imidlertid fandtes der dog sammen med disse velbearbeidede Sager 

 og Menneskebenene, paa Bunden af Gravkammeret og i det faste 

 Jordlag, to karakteristiske Flintknuder, en af de skeeformede Skra- 

 bere og tre af de tykke Flintflækker med tilhuggede Kanter, der 

 maaskee ogsaa have tjent som et Slags Skrabere, alle tre For- 

 mer hørende til dem, Dyngerne frembyde*). I Sverrige er det 

 ligeledes først i de senere Aar, efterat man fra Kjøkkenmød- 

 dingerne var bleven mere opmærksom paa disse simple Formers 



Ogeaa ved den saa mærkværdige af Prof. Worsaae ledede Udgravning af 

 .Borrefygravkammeret i 1859 (Nr. 18,499—18,522) fremkom der af dette 

 tvende Flintknuder og en lille naturlig Rullesteen , der kjendelig har 

 \.i irel brugt som »Tilhuggersteen« (IS/,07), begge Former aldeles som 

 Dyngernes. (Senere Anmærkning.) 



