191 



alder eller Urstenalderen en »væsenlig Bestyrkelse« i enkelte 

 geologiske og antiqvariske Forhold udenfor Fædrelandet , og 

 navnlig i Sydeuropa , Vestfrankrig og Lapmarken , men ved at 

 bruge disse Styrkemidler for Stenalderens Tvedeling maa det 

 være undgaaet min Collega , at disse fremmede Forhold rigtig- 

 nok langtfra ere undersøgte og fremstillede paa en saa tilfreds- 

 stillende Maade , at der i det Hele tør drages nogen sikker 

 Slutning fra dem; indviklede, som de ere, egne de sig endnu ikke 

 til at afgive Sammenligningspunkter med Forholdene i andre 

 Lande og endnu mindre til at bestyrke eller bekræfte en vis Op- 

 fattelse af disse. Nogen større Forvirring end den, der har hersket 

 i Undersøgelsen af Knokkel-Hulerne kan man neppe tænke sig; 

 hverken Dyreknoklerne fra de forskjellige Jordperioder, forbi- 

 gangne og nuværende, eller Kunstprodukterne fra de forskjelligste 

 Tidsaldre har man ved Udgravningen skjelnet tilbørligt imellem. Om 

 en Samtidighed imellem de i samme Hule fundne Skabninger kan 

 der aldeles intet sluttes fra disse Sammenblandinger, førend nye 

 kritiske Udgravninger finde Sted, hvortil der maaskee endnu ikke 

 ere gode Udsigter. — Ligesaalidt vil man med de hidtilværende 

 Undersøgelser af de »diluviale« Lag med Flintsager og Knokler 

 af Mammouth og Rhinoceros , samt de deraf dragne Følgeslut- 

 ninger, kunne føle sig nogenlunde tilfredsstillet. Hvad endelig 

 angaaer Fingerpeget hen paa Lapmarken og andre Egne , hvor 

 Stenkamrene ikke skulle forekomme, men dog Stensager oftere 

 træffes, hvilket ligesom skulde antyde, at der kunde godt gives 

 en Stenalder uden Stenkamre, da vil jeg indskrænke mig til den 

 vanlige Bemærkning, at jo ikke alle Stenredskaber behøve at 

 høre Stenalderen til, og at Lapmarkens og Høiskandinaviens 

 omvankende Beboere have, som bekjendt, benyttet Sten istedet- 

 for Metal til mange Redskaber meget langt op imod Nutiden*). 



*) Nogle Stenredskaber fra Lapmarken, der upaatvivlelig hidrøre fra en saadan 

 senere Tid, har jeg for faa Aar siden navl den Fornøielse i den for Vi- 

 denskaben og lians Venner altfor tidlig tabte engelske Naturforsker John 

 Wolleijs Navn at overgive til vort ethnographiske Museum til Sammen- 

 ligning netop med de i en fjernere Oldtid hos os brugte. 



