11 



den maaskee nok fortjener at kaldes stor i Forhold til Fuglen. 

 Ganske af samme Beskaffenhed er Piririguå'ens Rede**). Om 

 selve Rugningen og Ungernes Opfostring siger Azara i Grunden 

 kun meget lidt. Som vi have seet***) angiver han i Skildringen 

 af Anno'ens og Piririguå'ens mærkelige Sammenhold i al Almin- 

 delighed, at 'alle Hunnerne enes om at ruge og opfostre Un- 

 gerne i den fælles Rede; men nærmere Oplysninger mangle 

 ganske, og, skjøndt han selv har truffet begge de nævnte Fug- 

 les Reder, er der Intet i hans Beretning, der tyder paa, at han 

 personligen i længere Tid skulde have iagttaget dem og deres 

 Beboere. Ja ! den Maade, hvorpaa han udtrykkelig udhæver selv 

 at have seet Reder med Æg af begge Arter gjør det maaskee 

 endog rimeligere at antage, at de Ord, der gaae forud ikke i 

 samme Grad grunde sig paa egen Erfaring. Kun om Piriri- 

 guå'en meddeler han, dog kun paa anden Haand, en noget mere 

 detailleret Iagttagelse, men selv denne kan, hvor interessant den 

 endog er, neppe siges at give en i alle Henseender fyldestgjo- 

 rende Oplysning*). 



Vieillot, hvis Meddelelser vi nu gaae over til, har, som be- 

 kjendt, selv været paa St. Domingo; hvis man imidlertid af denne 



"i 1. c. p. 25. 



**l Da tier ikke vil blive Leilighed til i det Følgende atter at komme tilbage 

 til denne Fugl, skal jeg her i Forbigaaende bemærke, at Azara ikke er 

 den Eneste, der tillægger den en selskabelig Redebygning, men at en 

 lignende dog rigtignok låselig Angivelse findes i Spix's og Martins 1 

 Reise in Brasilien I, 32o: „oder Banden von immer beweglicben , ge- 

 haubten Anus (Cuculus guira), dicht aufZweigen zusammensitzend, unter 

 larmenden Gekråchse ihr gemeinschal'tliches Nest voll grunmarmorirter 

 Eier vertheidigeii." At den tillige undertiden deler Rede med den almin- 

 delige Anno bar derimod kun Azara iagttaget. 



**) Azara, Voyages &. c. IV. 24: „Un homme, trés-digne de foi, m'a assuré 

 qu'ayant pris une nicbée de piririguas, il laissa vivre les petits en toute 

 liberté dans sa maison , ou ils se plaisaient tellement, qu'ils se prome- 

 naient et volaient dans le jardin, parcouraient la maison et entraient, 

 partout sans la moindre crainte, comme les animaux domestiques les 

 plus Familiers. Quand ils eurent un an d'age, ils eonstruisirent tous en- 

 semble uu nid dans une grande caisse, ils y lirenl leur ponte et y 

 élevérent une nouvelle famille." 



