47 



lighed — ikke fordi det er underfuldt, men fordi Fiction af det 

 Underfulde af forskjellige Aarsager og paa forskjellige Maader 

 er noget almindeligt Menneskeligt, Noget, som overalt forekom- 

 mer i Beretninger al historisk Form fra ældre Tider, men især i 

 Beretninger om Personer, fra hvilket store religiøse Bevægelser 

 ere udgaaede. 



Men en væsenlig Betingelse for Anerkjendelse af Vidnes- 

 byrdets Troværdighed bliver altid den Sammenhæng og Overeens- 

 sternmelse, hvori dets Indhold viser sig med den Persons Sen- 

 sigt og Betydning, om hvem Vidnesbyrdet aflægges.*) Saaledes 



»Christi Hoihed er uafhængig af de mange enkelte miraculose Fortæl- 

 linger i deri evangeliske Tradition: den bliver ikke forst begrundet 

 ved dem, men gaaer forud for dem; ikke de ere nødvendige for at 

 erkjende Christi Hoihed, men omvendt, Christi Hoihed er nødvendig for 

 at begribe disse Fortællinger og Evangelierne«. Sckelling, Aabenb. Phi- 

 los. — Af de underfulde Begivenheder, hvorom Evangelierne indeholde 

 Beretninger, fremhæves i de apostoliske Breve nærmest kun Jesu Opstan- 

 delse. Selv de, der ikke kunne overbevise sig om denne Begivenheds Factici- 

 tet, indrømme dog, at, »dersom den ikke for Jesu Disciples Bevidsthed havde 

 havt en Kjendsgjernings Realitet, vilde den christelige Kirkes Stiftelse 

 være uforklarlig« (Rohr, Baur, Riickert, Volkmar, etc.) Vi agte ikke her 

 i apologetisk Retning at forfolge Conseqventsen af denne Indrømmelse, 

 men ville kun opkaste den Bemærkning, hvortil en nylig fremsat meget 

 uheldig Parallel giver Anledning. Man har nemlig som Parallel med de 

 evangeliske Beretninger om Jesu Opstandelse henviist til Fortællingen 

 hos Plutarch om, hvorledes Socrates efter sin Død skal have viist sig 

 for een af sine Disciple. Dersom denne Fortælling endog havde en langt 

 stærkere Bevidnelse, hvor ringe Værd vilde den dog have for den græske 

 Philosophs Betydning! — Paa den anden Side betænke man, at, dersom 

 Jesus har været den, for hvilken den christelige Menighed antager ham, 

 hvorledes kunde det da være anderledes, end at der, i Lighed med hvad 

 Historien lærer om alle Personer af verdenshistorisk Betydning maattc 

 til de sande Beretninger om hans Liv og Virksomhed, knytte sig en Mængde 

 andre, hvis historiske Værd kun bestaaer i 'at kjende en vis Tids, visse 

 Personers Foressillinger om hans Person og Liv, medens de ere ufor- 

 enelige med det, han var og vilde. Tilværelsen af slige apocryphiske 

 (niythiske) Beretninger om Jesus Christus nægter Ingen. Spørgsmaalet 

 bliver kun, om der i de ellers som authentiske ansete Kilder for hans Hi- 

 storie findes optagne saadanne, og om dette lader sig forene med hine 

 Kilders Anseelse. 



