52 



Citater af Kirkefædre etc., truede med at omstyrte Tilliden til 

 det hele nye Testamentes Integritet. Men jo grundigere og i 

 jo større Omfang disse Vidner bleve prøvede, desto sikkrere 

 Borgen afgave de for, at de Forvanskninger, som det Nye Testa- 

 mentes Text i 16 Aarhundreder have undergaaet, ere saadanne, 

 at de ikke berøre Skrifternes væsenlige Indhold, og som det 

 ved Videnskabens Hjælp stedse heldigere vil lykkes at fjerne. 

 Alligevel ere disse Undersøgelser dog endnu ikke førte til Af- 

 slutning. De skarpsindigste og lærdeste Combinationer have 

 ikke kunnet fore til en fuldstændig Oplysning om det Nye Te- 

 stamentes Texthistorie; det ene System har afløst det andet for 

 at bringe de mangfoldige her mødende Phænomener under Over- 

 sigt og Eenhed og at angive Heglen for Bestemmelsen af den 

 rigtige Læsemaade paa de omtvistede Steder. Dette Maal er 

 endnu ikke opnaaet. Men hvilken Uvidenhed vilde det røbe, 

 dersom Nogen vilde paastaae, at de didhørende Undersøgelser 

 havde været uden Nytte og Frugt? — Uigesaalidt som den An- 

 tagelse stadfæstede sig, hvilken til en Tid var den herskende i 

 Kirken og blandt Theologerne, at Gud nemlig ved en særegen 

 Virksomhed skulde have bevaret det N. Ts. Text fra de For- 

 vanskninger, hvilke andre Oldtidsskrifter i Tidernes Lob have 

 undergaaet, ligesaalidt tor det antaget for afgjort, at den kritiske 

 Undersøgelse om Evangelierne vil føre til Stadfæstelse af den 

 Antagelse, at disse Skrifter i den Skikkelse, hvori de foreligge, 

 ere umiddelbare Værker af de Apostle og apostoliske Mænd, der 

 almindeligen nævnes som deres Forfattere.*) Men med samme 

 Vished, som vi nutildags faclisk kunne begrunde, at der ad den 

 Vei, hvorved der er blevet sørget for Bevarelsen af det N. Ts. 

 Text, er opnaaet den Sikkerhed, som var nødvendig for et Aa- 



*) Vistnok vilde det derimod være »uforeneligt med den christelige Aaben- 

 baiingstro, at antage Muligheden af, at Kirken i vor Tid ikke skulde 

 have en skriftlig Overlevering, som knyttede den gjennem umiddelbare 

 Vidner til Christus.« (Clausen, Christelig Trocslære S. 7(3). 



