63 



historiske Optræden i Verden , men hvorved det maatte lades 

 ubestemt, hvad der virkelig havde tildraget sig og hvad der var 

 legendeagtig Udsmykkeise, og om ikke Christendommen snarere 

 havde været et Værk af en heel Tidsalder eller af en Sect end af 

 en enkelt Mand; naar Christi Undere, hans Opstandelse og Himmel- 

 fart blev frakjendt historisk Virkelighed, men anerkjendtes som 

 ideale Sandheder, forsaavidt derved anskueliggjortes .Menneske- 

 hedens fortsatte Seir over Naturen, dens Udvikling fra Naturlig- 

 hedens Negation til et stedse høiere aandeligt Liv, — da var 

 dette som skrevet ud af en Tidsalders Bevidsthed, for hvilken 

 Christendommens historiske Side efterhaanden var bleven lige- 

 gyldig , og for hvilken dens ideale Betydning indskrænkede sig 

 til den almindelige Religionslære og de sædelige Forskrifter, som 

 Evangelierne indeholdt. 



Dog, da nu den mytliiske Anskuelse af den evangeliske Hi- 

 storie var gjennemført i hidtil ukjendt Fuldstændighed, da blev 

 ogsaa dens Betydning seet i en Klarhed, som forhen havde und- 

 draget sig de Flestes Blik. Var den evangeliske Historie opløst 

 i Myther, Christus reduceret til en Personlighed, der kun havde 

 givet Stødet til en verdenshistorisk Revolution — da kunde, man, 

 for at bruge Strauss's eget Ord, maaskee endnu have Grunde 

 til at kalde sig en Christen, men Grund dertil havde man ikke. 

 Thi hvad Ejendommeligt blev der tilbage for Christendommen? 

 Naar man seer bort fra Alt, hvad der angaaer og beroer paa 

 Jesu Person, hvad findes der da i Christendommen, »som ikke 

 enten før eller udenfor den har gjort sig gjældende enten som 

 Resultat af den fornuftige Tænkning eller som det menneskelige 

 Hjertes Trang eller som Fordring af den sædelige Bevidsthed?«*) 

 Derimod har Religion i sin eiendommelige christelige Skikkelse 

 altid været knyttet til Erkjendelsen af Jesu Christi historiske Exi- 

 stents og aandelige Betydning som Guds Søn og Menneskenes 



*) Om "det Christelige« hos Plato, Soerates, Seneca talte allerede Kirke- 

 fædrene. 



