84 



hed, maa man overhovedet vide, hvad en Skribent vilde og havde 

 til Hensigt, af hvilken Interesse hans historiske Fremstilling er 

 fremgaaet, hvilken Tendens han derved forfølger, hvilken Cha- 

 rakteer den derved har erholdt. Og paa hvilken anden Maade 

 lader delte sig besvare end ved en saameget som mulig nøiag- 

 tig Udforskning af de historiske Forhold, under hvis Indflydelse 

 Skribenten har skrevet? Enhver Skribent tilhører den Tid, hvori 

 han skriver, og i jo høiere Grad Gjenstanden <ior hans Fremstil- 

 ling bevæger Tiden og griber saaledes ind i dens aandelige Liv, 

 at derved forskjellige Modsætninger af Meninger, Interesser og 

 Partier blive fremkaldte, med desto større Vished maa man an- 

 tage, at Enhver, der foretager en historisk Fremstilling af denne 

 Art, bærer Tidens Farve paa sig, og at Motiverne til hans Frem- 

 stilling ligge i Tidens Forhold. Hvorfor skulde nu det, som 

 Ingen i Almindelighed kan bestride, ikke ogsaa linde sin Anven- 

 delse paa vore kanoniske Evangelier?« *) 



Det gj ælder altsaa ikke om strax at spørge efter, hvilken 

 objektiv Realitet den evangeliske Historie har i og for sig, men 

 man spørge først, hvorledes den har stillet sig for hver enkelt 

 Evangelists Bevidsthed, og om nu ogsaa enhver af de fire Evan- 

 gelister virkelig kun er en simpel Referent af den evangeliske 

 Historie, om ikke her og der fremskinner Noget, som lader os 

 see dybere i hans Sjæl og de den bevægende Interesser og 

 Motiver. Ved nu at agte paa enhver af Evangeliernes særegne 

 Charakteer, ved at opfatte det fra det Punkt af, hvor Skriftet 

 tydeligere lader sig kjende i sin Ejendommelighed, og ved der- 

 paa at sammenholde det med de historiske Forhold, med de 

 forskjellige Modsætninger af Meninger, Interesser og Partier, som 

 ere os bekjendte i det Tidsrum, inden hvis Grændser de fire ka- 

 noniske Evangeliers Affattelse maa falde — det vil altsaae sige: 

 fra Christi Død indtil mod Slutningen af det 2det Aarh. efter 



*) A. St. S. 72. 



