91 



siv-paulinske Tendents kan dog kun godtgjnres ved Hypothesen 

 om det Marcionitiske Evangeliums Omdannelse ved Tilsætning 

 og Sammensmeltning med jødechristelige Elementer. Paa lignende 

 Maade beroer Forestillingen om det oprindelige Matthæus-Evan- 

 geliums udelukkende particularistisk jødechristlige Characteer 

 paa en Hypothese, som kun lader sig begrunde ved i det nu- 

 værende Matthæusevangelium at udsondre Udsagn og Yttringer 

 af Jesus, hvilke stilles i en saadan Modsætning til andre i det 

 samme Evangelieskrift, at de alene skulle kunne tænkes bidrø- 

 rende fra forskjellige Referenter, medens (Le ved en sund Exe- 

 gese meget vel kunne forenes som authentiske Udsagn af Frel- 

 seren til forskjellig Tid og i forskjellig Relation.*) Marcus-Evan- 

 geliets Charakteristik angives som farveløs Neutralitet og paa 

 Grund deraf paastaaes dets sildigere Udspring. Men ved nøiere 

 Prøvelse vil det dog vise sig, at baade den ene og den anden 

 Paastand, hvad enten man adskiller dem eller forbinder dem, er 

 urigtig. 



des Saameget af en bestemt Tendenscharacteer, at disse Evangelier atter 

 falde under samme Kategorie som Johannes-Evangeliet. Den sædvanlige 

 Anskuelse betragter alle fire Evangelier ligesom i lige Linie som historiske 

 Skrifter, den Baurske Kritik betragter dem ligeledes i een Linie som dog- 

 matiske Tendenskrifter, kun at den historiske Charakteer tillægges Sy- 

 noptikerne i samme Forhold, som de have mindre dogmatisk Tendens. 

 *) Til Exempel paa, hvorledes slige tilsyneladende Modsigelser ikke nødven- 

 digen behøve at forudsætte forskjellige Referenter, kunne flere Udsagn 

 af Jesus i Johannesevangeliet tjene. Ingen har dog af den Grund villet 

 antage dette Evangelium for at være fremstaaet ved Forbindelsen af for- 

 skjellige Referenters Arbeide, fordi Jesus Joh. XII, 48 siger, at »han ikke 

 er kommen for at dømme Verden, (men for at frelse den)« og dog V, 

 27 erklærer »at netop han er af Gud bestemt til Dommer, at Bommen 

 er alene ham overgiven Joh. V, 22. 27; eller fordi Jesus Joh.V, 31 siger: 

 »Dersom jeg vidner om mig selv, er mit Vidnesbyrd ikke sandt,« og dog 

 VIII, 14 erklærer: »Om jeg end vidner om mig selv, er mit Vidnesbyrd 

 sandt«. Sig. Joh. XV, 15: »Alt, hvad jeg har hort af min Fader, har jeg 

 kundgjort Eder« med Joh. XVI, 12 »Endnu har jeg mange Ting at sige 

 Eder, men I kunne ikke bære dem etc.« Seer man disse Yttringer i deres 

 forskjellige Sammenhæng og Relation, hæver Modsigelsen sig af sig selv 

 i en høiere Eenhed. 



