97 



og ikke den simple og tro historiske Meddelelse af det givne 

 historiske Stof havde været det, som de egentligen tilsigtede. 



Endelig, dersom vi rette vor Opmærksomhed paa det andet 

 kanoniske, Marcus', Evangelium, da bestemmer, som ovenfor 

 blev bemærket, Baur dets Charakteer som farveløs Neutralitet og 

 slutter derfra til dets senere Udspring: »alle den ebionitiske 

 Tænkemaades Eiendommeligheder ere her ligesaa fuldstændigen 

 udeladte som de modstaaende paulinske : det laae i Forfatterens 

 Plan at holde al Controvers borte, at betage Modsætningerne af 

 de dengang bestaaende Hovedretninger deres Spidse (Baur, Krit. 

 Unters. S. 563). Baur henviser i denne Henseende til Forbigaael- 

 sen af Jesu Fødsels- og Barndomshistorie. Paa Grund af Marc. 

 VI, 3 (»ovx ovxoc. tGtiv 6 TéxzcoV) o vlog Magicts«), sammenlig- 

 net med Matth. XIII, 55 (»ovx ovcog sativ 6 tov zéxzovog vlog] 

 ovxi rjlpritriø avioi léysrai, Magidfi) ; sluttes der, at Evangelisten 

 Marcus ikke har været ubekjendt med Beretningen om Jesu Fød- 

 sel af en Jomfru. Naar han nu alligevel har forbigaaet alle did- 

 hørende Fortællinger, hvilke findes opbevarede hos Matthæus og 

 Lucas, da skal dette være grundet i, at »Marcus ikke formeget 

 vilde fremhæve hverken det Naturlige eller det Overnaturlige ved 

 Jesu Fødsel« (Baur, St. S. 564). Men dersom nu Marcus ikke 

 har kjendt hverken Matthæus eller Lucas, dersom hans Evange- 

 lium, hvad der senere skal nærmere belyses, har været det æld- 

 ste af alle de synoptiske Evangelier, hvorledes vil man da fra 

 Sammenligningen mellem Marc. VI, 3 og Matth. XIII, 55 kunne 

 uddrage Slutninger om Marcus' Bekjendtskab med den evange- 

 liske Forhistorie? Vi have ovenfor oplyst, hvorledes det 

 oprindelige apostoliske Vidnesbyrd indskrænkede sig til Tildra- 

 gelserne mellem Johannes den Døbers Optrædeise og Jesu Bort- 

 tagelse fra Jorden (Ap. G. II, 22. X, 37 ff.) Her er da den 

 simple Forklaring til, at Jesu Fødsels- og Barmdomshistorie 

 kunde være bleven forbigaaet i et Evangelieskrift, for hvis høie 

 Alder maaskee netop denne Forbigaaelse afgiver Vidnesbyrd. 

 Som et andet Kjendetegn ved Marcus-Evangeliets neutrale Tendens 



