104 



viist, i den Grad tvetydig og forkastelig, at den ikke lader sig 

 forene med de Personers Kald og Værdighed, ved hvilke — for 

 at bruge Baurs egne Ord — »det Princip skulde indføres i Ver- 

 den., hvorpaa alle Livets sædelige Grundlag skulle hvile«. Thi da 

 veed man ikke, om man skal undre sig meest over, enten at 

 Paulus har ladet det blive ved »at kaste bittre Sideblik til de 

 meget høie Apostle« (2 Kor. 11, 5), og at Apostlen Iohannes, der 

 ifølge den Tubingske Skoles Anskuelse, er Apokalypsens Forfat- 

 ter, har indskrænket sig til uden Navns Nævnelse at pege hen paa 

 den farlige Modstander ved at advare mod »dem, der kalde sig 

 Apostle og ikke ere det» (Apk. II, 2), der »faae Herrens Tjenere 

 til at fare vild ved at lære dem at æde Afgudsoffre« (Apk. II. 14. 

 20); eller at Apostlene — ifølge Pauli Erklæring Gal. II, 9 — 

 have rakt hinanden Samfundshaand og gjensidigen indrømmet 

 hinanden Magt til at virke for Udbredelsen af en Lære, hvilken 

 de ansaae det for Uret at bekjende og at leve efter. 



Saaledes førte den Baurske Kritik ingenlunde til et Resul- 

 tat, hvorved man kunde finde Tilfredsstillelse. Den Bebreidelse, 

 som Baur gjorde Strauss (Kvit. Unters. S. 15), at »man ikke 

 veed, hvad der er skeet og derfor ikke engang veed, om der 

 er skeet Noget«, vender tilbage mod ham selv med forøget Kraft. 

 Den Baurske Kritik stillede sig i et Forhold til det kirkelige 

 Standpunkt, der var ligesaa negativt som det Straussiske; den 

 støttede sig til Paastanden om en principiel Differents mellem 

 Paulus og de ældre Apostle, hvis Ugyldighed Baur selv i senere 

 Skrifter indirecte har indrømmet ved meget væsenlige Modifi- 

 cationer af dens Omfang og Betydning. Endelig viste det sig 

 ved de videnskabelige Undersøgelsers fortsatte Gang, hvorledes 

 den sildige Affattelsestid, som Baur tillagde de synoptiske Evan- 

 gelier, havde langt overskredet de berettigede Grændser. 



Blandt de mange deels almindeligere deels speciellere Un- 

 dersøgelser, hvilke Baurs Evangeliekritik fremkaldte, var navnlig 

 Forhandlingen om Forholdet mellem Marcions og Lucas' Evan- 

 gelium af en afgjørende Betydning. Istedetfor den af Baur og 



