tto 



neskelige paa den ene Side og det nationale Indskrænkede paa 

 den anden Side, hos nogle det Ene, hos Andre det Andet var 

 det, som fortrinsviis bestemte deres Anskuelse og Retning? 

 Og hvad var naturligere, end at hans første Disciple holdt sig til 

 den Side af hans Væsen, hvor han selv viste sig som den na- 

 tionale Messias og var gaaet ind paa den populære Messiasbe- 

 vidsthed. Men som nu i ham selv det ene af begge Elemen- 

 ter ikke var uden det andet, saaledes kan ogsaa i dem, hos 

 hvilke det jodike Nationale var det Fremherskende, det christe- 

 lig universelle Princip ikke have været ganske uvirksomt. Naar 

 de i ham, ogsaa som den Døde og af hans Folk Forkastede, 

 troede paa den aabenbarede Messias, saa var jo allerede der- 

 ved en Krisis indtraadt i deres jødiske Bevidsthed, der kunde 

 blive til en større Rift. Hvor langsomt og seigt dette ogsaa 

 maatte skee, Muligheden i det Mindste og Principet lil en videre 

 Udvikling var der allerede.« 



Baur afviser derfor den Beskyldning, at han skulde have 

 gjort Paulus til Christus (o: Christendommens Stifter) »thi det 

 egentlig Charakteristiske ved Paulinismen, Universalismen, er jo 

 for mig» — siger han (a. St. S. 34)— »ogsaa Christendommens 

 Grundidee overhovedet, den frie, over alt Udvortes, Tilfældigt, 

 Particulairt ophoiede Sædelighed. Den paulinske Universalisme 

 indeholder derfor ikke Noget, som jo ogsaa allerede oprindeligen 

 maa tænkes som et væsenligt Moment i Jesu Selvbevidsthed og 

 som jo allerede ligger i Jesu Læres reent sædelige Tendens. 

 Man kan derfor kun spørge, hvorfor ikke Jesus selv har udtalt 

 den directe Modsætning til den jødiske Particularisme, saaledes 

 som Paulus. Men hvorledes skulde dette have været muligt, 

 uden at de vare blevne stødte tilbage, som fremfor Alt maatte 

 vindes, for overhovedet først at have en Grund for den af sin 

 Spire sig udviklende Christendom? lian kunde overlade dette 

 til Udviklingen af hans Læres Aand, saaledes som han selv ud- 

 taler det i billedlig Tale Matth. IX. 16. 17 Saameget det 



endogsaa derfor kan overraske, hvorledes det i Apostlen Paulus 



