112 



frem, naar den maa kjæmpe med Jødechristendommen om Grund- 

 volden for sin Existents og sin principielle Berettigelse. Saa- 

 snart dette Maal er naaet, tilstaaer den jo, som vi see af Pauli 

 Breve, Gjerningerne deres Berettigelse ved Siden af Troen (S. 40).« 

 Af disse Yttringer fremgaaer, hvorledes Banr, under Debat- 

 tens Fortsættelse og under Indflydelse af andre Theologers Be- 

 mærkninger, selv har modificeret Forestillingen om Kloften mel- 

 lem Paulus og de ældre Apostle. Mellem hans Fremtilling deraf 

 1817 og tidligere tilbage, (allerede 1831 udkom Baurs Afhandling: 

 » Ueber die Christuspartei in Korinth, hvor Modsætningen mellem 

 det jødechristelige og det hedenskchristlige Parti først blev ret 

 fremhævet) og den i 1859 i det ovenanførte Skrift givne Frem- 

 stilling vil man finde en betydelig Forskjel. Meget af hvad der 

 paa ovennævnte Sted er bemærket, fortjener Anerkjendelse; men 

 i sidste Instans, i det Punkt, hvorom man først for Alt maatte 

 onske Klarhed og Lys, der staaer Sagen endnu i samme Uklar- 

 hed som tidligere. Vi have gjengivet Baurs egne Yttringer, 

 fordi de lyde saaledes, at man vanskeligen vil kunne undgaae 

 Beskyldningen for forsætlig eller uforsætlig Misforstaaelse ved 

 deres Udlægning. Naar Baur sætter »Christendommens egenlige 

 Væsen i Alt, hvad der hører til Jesu Læres ægte sædelige Indhold, 

 som det kjendes af Bjergprædikenen, Parablerne etc.« (s. S. 107), 

 da gjenfinder man jo her den gamle nationalismes Schibboleth: 

 »Christendommen er væsentligen Sædelære«. Hos en med den 

 nyere Philosophie og Theologie saa fortrolig Skribent som Baur 

 kan dette dog vel ikke være ganske at forstaae i Semlers, Eber- 

 hards og andre ældre Bationalisters Mening. Ogsaa tages der 

 i de anførte Yttringer af Baurs sidste Skrift et Hensyn til Jesu 

 »Person«, til Christendommens »Kjendsgjerninger« som kunde 

 føre Tanken udover det ældre rationalistiske Standpunkt. Men 

 naar nu »de to Factorer« belyses, som skulle have constitueret 

 Jesu Person, da skeer dette paa en Maade, hvorved vi ikke 

 komme ud over Jesus som den, hvis høiere, guddommelige Selv- 

 bevidsthed holdtes meer eller mindre undertrykt ved en indskræn- 



